КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                          
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
17 січня 2022 року                                                                                         м. Київ
                                                                     
Справа № 362/1764/21
                                                                  Апеляційне провадження № 22-ц/824/3236/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача:      Соколової В.В.
суддів:                       Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Ковбель М.М. 25 жовтня 2021 року у м. Васильків, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив про зменшення розміру аліментів  з 1/4 частини на 1/6 частину його доходу  щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ним завжди приймається учать в утриманні сина ОСОБА_3 , а також на його утриманні повністю знаходиться їх спільна з відповідачем донька ОСОБА_4 , вік якої 13 років. Однак, з часу видання судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року на нього покладена непропорційна частка відрахувань на дітей, натомість мати несе абсолютно мінімальну  участь.  
 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області  від 25 жовтня 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання сина, а обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні  ст. 192 СК України та позиції Верховного Суду України,  не є достатніми для зменшення визначеного за судовим наказом розміру аліментів.
 
Не погодився із зазначеним рішенням суду позивач ним подана апеляційна скарга в якій він вказує на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим з огляду на неврахування судом першої інстанції його доводів. При цьому позивач наголошує на рівності прав і обов`язків батьків та наявність умисного неповідомлення відповідачем обставин наявності ще однієї спільної дитини сторін, яка перебуває на утриманні позивача.   На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що сторони  у справі  є батьками: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що  підтверджується відповідними свідоцтвами про народження /а.с.8,13/.  
Судовим наказом,  виданим Святошинським районним судом м. Києва  04 березня 2021 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 березня 2021 року до досягнення дитиною повноліття /а.с.10/.
Згідно з паспортними даними позивач зареєстрований в Святошинському районі м. Києва з 1988 року, відповідач зареєстрована у с. Пінчуки, Васильківського району, Київської області  /а.с.4,6,17/. Донька сторін у справі ОСОБА_5 зареєстрована разом з позивачем з 10 липня 2008 року /а.с.22/. Навчається ОСОБА_4 в спеціалізованій школі І-ІІ ступенів № 96 ім О.К.Антонова Святошинського району м. Києва, що підтверджується довідками виданими даним навчальним закладом 29 березня 2021 року та 29 вересня 2021 року /а.с.14,33/. 
 
Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1,3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 2 ст.182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх стану здоров`я.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
З наведених обставин справи вбачається, що сторони є батьками неповнолітнього  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року визначений розмір аліментів - 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Позивач вказує на те, що ним завжди приймається учать в утриманні сина ОСОБА_3 , а також на його утриманні повністю знаходиться їх спільна з відповідачем донька ОСОБА_4 , вік якої 13 років. Однак, з часу видання  судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року на нього покладене непропорційна частка відрахувань на дітей, натомість мати несе абсолютно мінімальну  участь.  Таким чином, позивач фактично не погоджується з судовим рішенням виданим у формі наказу. Разом з цим,  позивачем не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що могло бути підставою для зміни судом визначеного розміру аліментів, виходячи з наведених норм СК України.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів обставин, передбачених ст. 192 СК України, і судом не встановлено зміни його майнового стану після видачі судового наказу, яким присуджено сплату аліментів, достатніх для зміни розміру визначених судом аліментів.  
Обставини проживання разом з позивачем доньки, як вбачається, мали місце і до видання судового наказу. До того ж судовий наказ виданий стосовно участі в матеріальному забезпеченні лише сина, обставини проживання якого разом з відповідачем, позивачем не оспорюються. Питання участі відповідача, як матері в утриманні доньки, яка проживає разом з позивачем, становить інший предмет спору і не є тією обставиною, що дає підстави для зменшення визначеного судом розміру аліментів на утримання сина. До того ж матеріали справи не містять жодних даних про матеріальний стан сторін у справі і обсяг забезпечення кожної дитини. 
 
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив всі обставини справ, дав їм належну правову оцінку, рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.  
 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 А.М. Андрієнко
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук