ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/7481/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1          
          на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року (головуючий суддя Кальник В.В.) 
          в адміністративній справі №160/7481/20 за позовом ОСОБА_1    до відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості,- 

ВСТАНОВИВ:

          Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 06.07.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив: 
          - визнати незаконними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати (затримки/перешкоджанні в виплаті) гарантованої суми вкладу та такими що порушують норми ст. 24 (дискримінація) ст. 41 (гарантія права власності) Конституції України;
          - визнати право ОСОБА_1 на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму (гарантовану суму відшкодування) згідно договорами банківського вкладу (депозиту) № 009-03616-200215, №008-03616-200215, №009-03726-240215 становить: 126 083,86 гри.;
          - стягнути з Відповідача гарантовану Законом України суму відшкодування у розмірі 126 083,86 грн.;
          - стягнути з Відповідача на користь Позивача відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати) у розмірі 64447,84 грн. (шістдесят чотири тисячі чотириста сорок сім гривен 84 копійок);
          - стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 19171,66 грн.           Позов обґрунтовано тим, що з 11.06.2015 року виникло зобов`язання Фонду з виплати коштів вкладникам ПАТ «Дельта Банк» за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився до дня початку процедури виведення банку з ринку, а також за договорами банківського рахунку. Отже, зобов`язання з виплати відшкодування за поточними рахунками позивача виникло з 11.06.2015 року, і саме з цього дня мають бути нараховані суми, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України. На рахунках позивача в ПАТ «Дельта Банк» обліковувались кошти у розмірі 126 083,80 грн., які Фонд гарантування вкладів зобов`язаний відшкодувати позивачу. Отже, стягненню з відповідача підлягає ще 3% річних за період затримки виплати коштів та інфляційні втрати.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року у задоволенні позову відмовлено.
          Рішення суду мотивоване тим, що у період дії тимчасової адміністрації, передбачені частиною 2   статті 625 Цивільного кодексу України,   фінансові санкції не застосовуються, тому у суду відсутні підстави для стягнення на користь позивача з Фонду гарантування вкладів трьох процентів річних за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 19171,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 64447,84 грн. Крім того, згідно з частиною 5   статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеня, як вид забезпечення виконання зобов`язання, може застосовуватися лише у договірних правовідносинах між виконавцем та споживачем, однак позивач як вкладник банку і відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - в жодні договірні відносини не вступали. Відповідач не є виконавцем будь-яких робіт чи послуг, а позивач не є їх споживачем. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не вступав з позивачем в жодні договірні відносини та під час тимчасової адміністрації не передбачено можливість нарахування штрафних санкцій (п.3 ч.5   ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), тому суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Також зазначив, що листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб      № 05-3399974   від 02.08.2018 року   позивача повідомлено про призупинення виплати відшкодування. При цьому, в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року у справі 160/7886/18, яким зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича внести дані ОСОБА_1 до переліку (реєстру) як вкладника АТ “ДЕЛЬТА БАНК” та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо даних ОСОБА_1 , який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рахунках: №26301113023822 по договору банківського вкладу “Класичний” (депозиту) №009-03616-200215 “Зростаючий” у євро від 20 лютого 2015 року; №26308113023739 по договору банківського вкладу “Класичний” (депозиту) № 008-03616-200215 “Зростаючий” у доларах США від 20 лютого 2015 року; №26308113038003 по договору банківською вкладу “Класичний” (депозиту) № 009-03726-240215 “Зростаючий” у євро від 24 лютого 2015 року, - не визначено строків виплати гарантованої суми відшкодування. Крім цього, відповідач, розмістивши оголошення, яким повідомив про початок здійснення відповідних виплат вкладникам банку з 08.10.2015 року, що не обмежується одним днем « 08.10.2015 року», а є триваючою процедурою, граничний строк якої закінчується днем подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи, що свідчить про те, що відповідач не був зобов`язаний здійснити виплату гарантованих сум виключно 08.10.2015 року та не обмежений конкретним строком, окрім встановленого вимогами статті 26 наведеного Закону. Відтак,  Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» вчинялись правомірні дії щодо перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, бездіяльність відповідача щодо несвоєчасної виплати позивачу коштів підтверджена не була, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та його посадові особи, у даному випадку, діяли правомірно та в межах повноважень.          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити. Серед іншого вказує, що позивач стягує не суму банківського вкладу, а гарантовану суму відшкодування, яку він мав отримати через 20 днів після запровадження тимчасової адміністрації. При цьому, Фонд гарантування вкладів стає власником банківського вкладу, а позивачеві зобов`язаний відшкодувати «гарантовану суму» за курсом на дату введення тимчасової адміністрації. Зазначає, що відповідач, посилаючись на норму ч.5 п.3 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не враховує, що норма стосується грошових зобов`язань банку, а не Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виконання деліктних зобов`язань, які виникли із Закону. За період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст.625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати.
          Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Посилається на те, що право позивача з боку Фонду не порушено, а позов та апеляційна скарга є безпідставними. Вказує, що Фондом було виплачено позивачу відшкодування основної суми заборгованості 01.07.02021 року у розмірі 128 211грн., що документально підтверджується. Однак, нормами законодавства не передбачено стягнення з Фонду гарантування вкладів на користь вкладника  пеню за прострочення зобов`язання, інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, оскільки Фонд гарантування вкладів не перебував у договірних відносинах з вкладником.
          Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.
          Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
          Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з ПАТ «Дельта Банк»   уклав договори   банківського вкладу «Зростаючий»:
- №009-03726-240215 від 24.02.2015 року, відповідного до якого банк прийняв від позивача та зарахував на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в розмірі 700 євро на строк до 10.03.2015 року з процентною ставкою на суму вкладу в розмірі 4,5 % річних;
- №009-03616-200215 від 20.02.2015 року, відповідного до якого банк прийняв від позивача та зарахував на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в розмірі 1657,23 євро на строк до 06.03.2015 року з процентною ставкою на суму вкладу в розмірі 4,5 % річних;
- №008-03616-200215 від 20.02.2015 року, відповідного до якого банк прийняв від позивача та зарахував на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в розмірі 2044,97 дол.США на строк до 06.03.2015 року з процентною ставкою на суму вкладу в розмірі 5,5 % річних.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення №51 "Про запровадження з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду".
Так, Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В.
Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року.
В подальшому, виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №71 від 08.04.2015 року "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", згідно якого тимчасову адміністрацію запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року до 02.09.2015 року включно.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" від 03.08.2015 року №147 строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" продовжено по 02.10.2015 року включно.
Крім того, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.10.2015 року №181 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".
Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк", призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені статтями   37,   38,   51, частинами першою та другою статті   48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.
На офіційному веб-сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) розміщено оголошення, що Фонд розпочне виплати вкладникам АТ "Дельта Банк" за Загальним реєстром (незалежно від часу закінчення строку депозитного договору) з 08.10.2015 року.
Як зазначає позивач, протягом березня-червня 2015 року він звертався до АТ   Дельта Банк   щодо повернення свого вкладу, у відповідь на які ним було отримано лист вих. № 05-38524 від 13.07.2015 року про те, що операції з виплат тимчасово обмежені.
У жовтні 2015 року позивачу стало відомо, що його немає в переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми, а тому він звернувся до Уповноваженої особи з клопотанням роз`яснити причини не включення його до переліку.
На звернення позивача щодо повернення свого вкладу, відповіддю №05-3399974 від 02.08.2018 року було повідомлено, що договори № 008-03616-200215 банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 року, № 009-03616-200215 банківського вкладу (депозиту) від 20.02.2015 року, № 009-03726-240215 банківського вкладу (депозиту) від 24.02.2015 року, що були укладені між позивачем та Банком, є нікчемним/нікчемними відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України   Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.
Позивач звернувся до суду з позовом на протиправні дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року у справі 160/7886/18   позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити певні дії було задоволено:
- зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича внести дані ОСОБА_1 до переліку (реєстру) як вкладника АТ “ДЕЛЬТА БАНК” та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо даних ОСОБА_1 , який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рахунках: №26301113023822 по договору банківського вкладу “Класичний” (депозиту) №009-03616-200215 “Зростаючий” у євро від 20 лютого 2015 року; №26308113023739 по договору банківського вкладу “Класичний” (депозиту) № 008-03616-200215 “Зростаючий” у доларах США від 20 лютого 2015 року; №26308113038003 по договору банківською вкладу “Класичний” (депозиту) № 009-03726-240215 “Зростаючий” у євро від 24 лютого 2015 року. 
Рішення суду набрало законної сили 19.03.2020 року.
За правилами частини 4   статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України   обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У зв`язку з порушенням строків виплати гарантованої суми відшкодування в банку-агенті в розмірі 126083,86 грн., позивач вважає, що має право на відшкодування   Фондом гарантування  вкладів фізичних осіб на його користь три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 19171,66 грн., інфляційні втрати в сумі 64447,84 грн., що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
          Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012, Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III, норми Цивільного кодексу України.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Предметом даного спору є протиправність/правомірність дій відповідача щодо не виплати позивачу пеню за прострочення зобов`язання, інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми 128 211грн., шо виплачена позивачу 01.07.2021 року. 
Позивач вважає, що відповідач у зв`язку з простроченням виплати вказаної суми зобов`язаний виплати пеню за прострочення зобов`язання, інфляційні втрати та 3% річних.
При цьому відповідач зазначає, що нормами законодавства не передбачено стягнення з Фонду гарантування вкладів на користь вкладника пеню за прострочення зобов`язання, інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, оскільки Фонд гарантування вкладів не перебував у договірних відносинах з вкладником.
Входячи з предмету спору, суд апеляційної інстанції досліджує норми щодо договірних зобов`язань.
Відповідно до частини 1  статті  509 Цивільного кодексу  України,  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Правові наслідки порушення зобов`язання та відповідальність за порушення зобов`язання встановлені положеннями   глави 51 Цивільного кодексу України.
За приписами   статті 610 Цивільного кодексу України,  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України   передбачено правові наслідки встановлені договором або законом у      разі порушення зобов`язання, зокрема: 
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 
2) зміна умов зобов`язання; 
3) сплата неустойки; 
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно частини 1   статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 625 Цивільного кодексу України   передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Положеннями  статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»  від 07.12.2000 №2121-III передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно з частиною 1   статті 1058 Цивільного кодексу України,   за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до частин 1, 2   статті 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Разом з тим, частина 1   статті 1074 Цивільного кодексу України   визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.
Отже, договірні відносини та зобов`язання щодо виконання договору можуть бути сформовані між банком та клієнтом банку.
При цьому, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.
Водночас, між позивачем та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб будь-яких договірних угод не укладалося.
Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку, яка врегульована   Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.
У пункті 8 Прикінцевих і   перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»   передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з пунктом 16 частини 1   статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,   тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1   статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,   ліквідація банку -      це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми   Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»   є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»   врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.
Так, згідно підпунктів      1, 2 частини 5   статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»   під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
Відповідно до пунктів 3, 5 частини 5   статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»   під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.
У пункті 1 частини 6   статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»   передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.
Відповідно до частини 2   статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,   з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенні      ліквідаційної маси.
Згідно з частиною 5   статі 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,   протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення №51 "Про запровадження з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду".
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.10.2015 року №181 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".
Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк", призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені статтями   37,   38,   51, частинами першою та другою статті   48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.
Таким чином, на  час виникнення спірних правовідносин,   у АТ «Дельта Банк»   вже було введено тимчасову адміністрацію та розпочату процедуру ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено   Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
В силу пунктів 3, 5 частини 5   статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,  під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.
Отже, у період дії тимчасової адміністрації, передбачені частиною 2   статті 625 Цивільного кодексу України,   фінансові санкції не застосовуються.
Аналогічна правова позиція викладені в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі №761/31569/16-ц.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача з Фонду гарантування вкладів трьох процентів річних за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 19171,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 64447,84 грн.
Відповідно до пункту 6   статті 2 цього Закону,   ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. 
Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми  Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»   є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Вказану правову позицію висловив Верховний Суд України у справі за № 6-1123 цс16, постанова від 13.06.2016 року.
Крім того, згідно з частиною 5   статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеня, як вид забезпечення виконання зобов`язання, може застосовуватися лише у договірних правовідносинах між виконавцем та споживачем.
Однак позивач як вкладник банку і відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - в жодні договірні відносини не вступали. 
При цьому, відповідач не є виконавцем будь-яких робіт чи послуг, а позивач не є їх споживачем.
Враховуючи, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не вступав з позивачем в жодні договірні відносини та під час тимчасової адміністрації не передбачено можливість нарахування штрафних санкцій (п.3 ч.5   ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність  підстав для задоволення позовних.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що матеріали справим містять лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб  №05-3399974  від 02.08.2018 року, згідно якого  позивача повідомлено про призупинення виплати відшкодування.
Водночас, в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року у справі 160/7886/18, яким зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича внести дані ОСОБА_1 до переліку (реєстру) як вкладника АТ “ДЕЛЬТА БАНК” та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо даних ОСОБА_1 , який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рахунках: №26301113023822 по договору банківського вкладу “Класичний” (депозиту) №009-03616-200215 “Зростаючий” у євро від 20 лютого 2015 року; №26308113023739 по договору банківського вкладу “Класичний” (депозиту) № 008-03616-200215 “Зростаючий” у доларах США від 20 лютого 2015 року; №26308113038003 по договору банківською вкладу “Класичний” (депозиту) № 009-03726-240215 “Зростаючий” у євро від 24 лютого 2015 року, - не визначено строків виплати гарантованої суми відшкодування.
Також, відповідно до положень  статті 28  Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,   Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. 
Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.
Частиною 7   статті 26 цього Закону   встановлено, що  Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.
В даному випадку,   рішення №181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» було прийнято 02.10.2015 року, відповідно якого  розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».
На офіційному веб-сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) розміщено оголошення, що Фонд розпочне виплати вкладникам АТ "Дельта Банк" за Загальним реєстром (незалежно від часу закінчення строку депозитного договору) з 08.10.2015 року.
В свою чергу, граничні строки виплати гарантованих коштів обмежуються  днем подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.
Отже, відповідач, розмістивши оголошення, яким повідомив про початок здійснення відповідних виплат вкладникам банку з 08.10.2015 року, що не обмежується одним днем « 08.10.2015 року», а є триваючою процедурою, граничний строк якої закінчується днем подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.
Зазначене дає підстави для висновку, що відповідач не був зобов`язаний здійснити виплату гарантованих сум виключно 08.10.2015 року та не обмежений конкретним строком, окрім встановленого вимогами статті 26 наведеного Закону.
Відтак,  Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» вчинялись правомірні дії щодо перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, бездіяльність відповідача щодо несвоєчасної виплати позивачу коштів підтверджена не була, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та його посадові особи, у даному випадку, діяли правомірно та в межах повноважень.
Матеріалами справи підтверджується, що Фондом гарантування вкладів самостійно було виплачено позивачу відшкодування основної суми заборгованості 01.07.2021 року у розмірі 128211 грн.
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
При цьому, відповідачем, доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог.
          З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
          Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.
          Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
          Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 10.01.2022 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  
В повному обсязі постанова виготовлена 17.01.2022.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова