Номер провадження: 22-ц/813/3213/22 
Номер справи місцевого суду: 501/2645/17
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2022 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства морський торгівельний порт «Чорноморськ» про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Петрюченко М.І. 11 березня 2021 року у м. Чорноморськ Одеської області, -
встановила:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом 
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на те, що він з 07.11.1979 року працював в ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (нині ДП МТП «Чорноморськ») на посаді докера-механізатора на 3-му районі порту згідно наказів начальника ІМТП №203 від 11.11.1979 та №261 від 29.08.1980 року.
Працюючи в нічну зміну з 09 на 10.05.1985 року, відповідно до установлених на той час правил безпеки та технології закріплення вантажів, біля сьомої години ранку, при виконанні своїх трудових обов`язків, ОСОБА_1 впав з вагону на залізничну колію та отримав травму голови. Зазначена обставина встановлена рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.09.2013 року.
Позивач стверджує, що на підставі зазначеного рішення, відповідачем складено акт по формі Н-1, та на підставі висновку МСЕК ОСОБА_1 визнано інвалідом 3-ої групи з втратою 50% працездатності.
Починаючи з 1985 року та по день встановлення каліцтва, а потім і причинного зв`язку із травмою на виробництві та наслідками у формі хвороби (посттравматична енцилопатія) II ступеню з посттравматичною епілепсією), позивач зазнав та зазнає глибинних переживань, оскільки від дня отримання травми порушились його життєві устої, він став інвалідом в молодому віці, його трудові та життєві функції обмежені станом здоров`я, його дружина та діти з періодичністю загострення хвороби змушені його доглядати, його молоді роки загублено психічною хворобою та він не є повноцінною людиною, яка в повній мірі здатна оцінювати життя та вести активний образ життя, оскільки його життєві функції суттєво порушено втратою здоров`я, яке є найвищою немайновою втратою.
ОСОБА_1 вважає, що відповідач у зв`язку із незабезпеченням останнім належних та безпечних умов праці, що призвело до отримання травми і як наслідок втрати здоров`я, яке є найвищою немайновою втратою, повинен нести відповідальність та відшкодувати йому моральну шкоду.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення (т. 3 а.с. 30-41).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 3 а.с 46-50).
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тим фактам, що у цьому конкретному випадку моральна шкода має бути відшкодована незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, а факт нещасного випадку на підприємстві встановлений рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.09.2013 року. Глибина і тривалість моральних страждань, в тому числі і у зв`язку з бездіяльністю відповідача, встановлена експертом при проведені судової психологічної експертизи за № 16-6442 і оцінена в орієнтованому розмірі 1500 000 грн.
Сторони про розгляд справи на 29 березня 2022 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 23ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.
З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробнича травма сталася з позивачем під час виконання нею трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008 року по справі №1-32/2008 та Верховним Судому постанові від 04.07.2018 року по справі №210/5023/15-ц.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 посилався на те, що він з 07.11.1979 року працював в ДП «Іллічівський морський торговельний порт» (нині ДП МТП «Чорноморськ») на посаді докера-механізатора на 3-му районі порту згідно наказів начальника ІМТП №203 від 11.11.1979 року та №261 від 29.08.1980 року.
Працюючи в нічну зміну з 09 на 10.05.1985 року, відповідно до установлених на той час правил безпеки та технології закріплення вантажів, біля сьомої години ранку, при виконанні своїх трудових обов`язків, ОСОБА_1 впав з вагону на залізничну колію та отримав травму голови. Зазначена обставина встановлена рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.09.2013 року.
При цьому, колегія суддів враховує, що згідно профогляду, який ОСОБА_1 пройшов 05 травня 1985 року, лікарем-невропатологом, зокрема, зазначено, що позивач здатен виконувати свої посадові обов`язки (т.2 а.с.169).
Крім того, з наявних у матеріалах доказів вбачається, що до отримання травми позивач проходив військову службу у Радянській Армії на Далекому Сході, займався спортом, у 1985 році закінчив морехідне училище.
Вказане підтверджується наступними письмовими доказами: копією листа-подяки командира в/ч НОМЕР_1 , копією посвідчення від 15.07.1977 року, копією військового квітка серії НОМЕР_2 , копією службової характеристики від 05.05.1979 року, копією характеристики-рекомендації від 07.09.1977 року, копією трудової книжки, (т. 2, а.с.154-160), копією сторінки медичної картки з профоглядом від 05.05.1985 року (т. 2, а.с. 196), копією сторінки медичної картки з записом про огляд невропатологом від 16.05.1985 року, відповідно до якої ОСОБА_1 був поставлений діагноз: «Посттравматическая знцефалопатия, зпилептоформный синдром» (т. 2, а.с. 166).
З довідки з поліклініки №1 від 01.02.2017 року, яка видана ОСОБА_1 вбачається, що він страждає захворюванням посттравматична енцефалопатія II ст. з мікрозним ураженням центральної нервової системи, посттравматичною епілепсією..., і т.і. (а.с.12 т.1).
Також, відповідно до копії листа з поліклініки №1 Іллічівської басейнової лікарні на водному транспорті вих. №117 від 30.03.2004 року вказано, що згідно амбулаторних карт в 1985 року наявні відомості про лікування ОСОБА_1 на підставі листа непрацездатності з 11.05.1985 з діагнозом: Посттравматична енцефалопатія з епілептиформним синдромом на протязі 14 днів, що можливо розцінювати як захворювання, що пов`язано з травмою, яка трапилась до 10.05.1985 року (а.с.80 т.1).
Враховуючи викладене, колегія суддів враховує, що у матеріалах справи відсутні належні докази того, що до отримання травми 10 травня 1985 року у ОСОБА_1 спостерігались прояви епілепсії, та що позивачу був встановлений медичний діагноз «епілепсія».
Натомість, позивачем доведено існування причинного зв`язку між травмою, яку згідно з рішенням суду позивач отримав 10.05.1985 року, та його захворюванням на епілепсію, внаслідок чого він зазнав та зазнає глибинних переживань (моральної шкоди) протягом тривалого часу.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області по справі №1511/5964/2012 від 30.09.2013 року, яке набрало чинності 05.02.2014 року, нещасний випадок який стався з ОСОБА_1 - 10.05.1985 року на території ДП «ІМТП», визнано пов`язаним з виробництвом; зобов`язано ДП «ІМТП» переглянути затверджений акт додаткового розслідування від 04.04.2011 року, скласти акт по формі Н-1 та поставити на облік нещасний випадок, який мав місце з ОСОБА_1 10.05.1985 року (а.с.6-7 т.1).
Комісією з розслідування нещасного випадку 10.11.2014 року затверджено акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а с. 8-9 т.1); акт за формою Н-5 про проведення розслідування нещасного випадку (а.с.41-45 т. 1).        
В акті за формою Н-5 від 10.11.2014 року про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 10.05.1985 року на ДП «ІМТП», який був складений на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30.09.2013 року, наведені обставини, при яких стався нещасний випадок, а саме:
- згідно заяви та пояснень ОСОБА_1 , о 07.00 годині 10.05.1985 року, позивач знаходячись з боку залізничного піввагона під час кріплення катанкою труб, занурених в залізничний піввагон, знаходився на висоті 1,2 метра, обличчям до борту залізничного піввагону. Під час виконання робіт «укручування» вискочило і ударило позивача по касці, яка була надіта на його голові, і він впав потилицею під цей пі в вагон і ударився об колію залізничного шляху;
- згідно з пояснювальною запискою змінний заступник начальника складу №8 ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 впав на покриття між причалами №15 і №16 та його почало трясти, кидати, а також він бився головою об покриття причалу. На місце події прибула швидка допомога і позивачу був поставлений діагноз: «Напад епілепсії»;
- 12.02.2004 року на адресу начальника порту вперше надійшла заява позивача з проханням про розслідування нещасного випадку, який стався 10.05.1985 року Наказом начальника порту створено комісію, за наслідками роботи якої складено акт від 12.02.2004 року, в якому мітиться посилання на висновок заступника головного лікаря поліклініки ОСОБА_3 , про те що лікарняний лист від 1 1.05.1985 року з діагнозом посттравматична енцефалопатія с епілептіформним синдромом на протязі 14 днів розцінюється як захворювання пов`язане з травмою, яка мала місце до 10.05.1985 року та на підставі п.5 «Положення про розслідування і облік нещасних випадків, профзахворювань і аварій на виробництві» випадок, що стався з позивачем 10.05.1985 року обліку не підлягає і відповідно акт за формою Н-1 не складається. Про прийняте комісією рішення позивач був сповіщений 14.04.2004 року;
- 31.01.2011 року позивач вдруге звернувся з аналогічною заявою до керівництва порту з проханням провести додаткове розслідування випадку, який стався з ним 10.05.1985 року. В подальшому, було створено комісію для додаткового розслідування, за наслідками роботи якої 04.04.2011 року складено акт, згідно з яким факт падіння позивача 10.05.1985 року на території ДП «ІМТП» не є причиною втрати його працездатності або переводу його на іншу більш легку роботу і висновки комісії викладені 12.04.2004 року в акті первинного розслідування випадку, який стався з позивачем 10.05.1985 року є обґрунтованим.
На підставі ст.14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності», п.7 «Порядку розслідування й обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25.08.2004 року №1112, комісія з додаткового розслідування не виявила підстав для складання акту за формою Н-1. Про прийняте комісією рішення з розслідування позивач був сповіщений 07.04.2011 року;
18.01.2014 року позивач втретє звернувся до керівництва порту із заявою про проведення розслідування випадку, який стався з ним 10.05.1985 року, та до заяви долучив копію рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30.09.2013 року, згідно з яким нещасний випадок, який стався з позивачем 10.05.1985 року на території порту, визнано пов`язаним з виробництвом; зобов`язано ДП «ІМТП» переглянути затверджений акт додаткового розслідування від 04.04.2011 року, скласти акт за формою Н-1 та поставити на облік нещасний випадок який мав місце з позивачем 10.05.1985 року.
В акті за формою Н-5 зазначено, що комісія не встановила обставин та причин, які би пов`язували з виробництвом нещасний випадок, що, зі слів ОСОБА_1 стався з ним 10.05.1985 року на території ДП «ІМТП», але на виконання рішення суду від 30.09.2013 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 05.02.2014 року нещасний випадок, який стався 10.05.1985 року о 06 год. 00 хв. на ДП «ІМТП» з ОСОБА_1 визнано пов`язаним з виробництвом, складено акт за формою Н-1 та поставлено на облік в ДП «ІМТП» (а.с.44 т.1).
В акті за формою Н-1 від 10.11.2014 року наведені ті самі обставини, за яких стався нещасний випадок, що і в акті за формою Н-5, а також зазначено, що одержати письмові пояснення свідків та причетних до цього випадку осіб, на цей період розслідування не надалося можливим, так як їх немає в живих, також не було отримано письмове пояснення позивача, який проігнорував повідомлення голови комісії про необхідність з`явитися на чергове засідання комісії 15.04.2014 року (а.с.8-9 т.1).
Крім того, в акті за формою Н-1 від 10.11.2014 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, зазначено: «Вид події - падіння потерпілого (позивача); шкідливий або небезпечний фактор та його значення: комісією не встановлений; причини нещасного випадку основна: технічні причини - комісія не встановила; організаційні причини - комісія не виявила; психофізіологічні причини - комісія не встановила; в графі супутні причини записи відсутні; також в акті зазначено, що нещасний випадок з експлуатацією устаткування, машин, механізмів, транспортних засобів не пов`язаний. Осіб які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, комісією не встановлено. Заходів щодо усунення причин настання нещасного випадку з ОСОБА_1 судовим інстанціями по даному факту не запропоновано» (а.с.8-9 т. 1).
Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 25.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 поступив у стаціонар Одеської обласної клінічної лікарні з діагнозом: «постравматическая эпилепсия с частими большими генерализоваными припадками на фоне знцефалопатии II ст., смешанного характера (посттравматическая, дисциркуляторная) с хронической вертебро-базилярной сосудистой недостаточностью... микрознаки пораження ЦНС, легкий гипертензионно- ликворный; дестибулопатический, цефалгический синдромы, частые церебральне кризы средне-тяжелого течения», тощо (а.с. 193-195 т. 1).
Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 12.04.2016р. серії ААВ №796373. ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності з причини трудового каліцтва та вказано діагноз: «постравматическая енцефалопатия II ст. с микрознаками пораження ЦНС, с хронической вертебро-базилярной недостаточностью ІІ ст., легким ГЛС, церебральними кризами» (а.с.10-11 т. І).
Згідно висновку експерта №16-6442 судової психологічної експертизи від 06.11.2020р. зазначено, що у ОСОБА_1 є зміни в емоційному стані, індивідуально - психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості й виникли внаслідок захворювання, яке викликає напади з втратою свідомості та судомами та яку підекспертний вважає наслідком отриманої ним 10.05.1985 травми на виробництві. ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) внаслідок ситуації, що досліджується за справою. Орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених ОСОБА_1 може відповідати заявленим вимогам та становити 1 500 000,00 грн. у разі встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями /бездіяльністю заподіювана шкоди та моральними стражданнями ОСОБА_1 (а.с.232-240 т.2).
З роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004 вбачається, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Вказане кореспондується із положеннями ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, тощо, покладено на власника або уповноважений ним орган.
Тобто, вищевказані норми законодавства не вимагають обов`язкового доведення причинно-наслідкового зв`язку між отриманою працівником моральної шкодою при виконанні ним своїх трудових обов`язків, та протиправними діями або бездіяльністю роботодавця, а головним аспектом є доведення того факту, що порушення законних прав працівника призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Таким чином, оскільки згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30.09.2013 року нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 10.05.1985 року на території ДП «Іллічівський морський торговельний порт», визнаний пов`язаним з виробництвом, а медико-соціальною експертною комісією (довідка від 12.04.2016 Серія ААВ №796373) ОСОБА_1 надана третя група інвалідності з причини трудового каліцтва, то колегія суддів доходить до висновку, що і моральну шкоду позивачу заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, на підставі чого колегія суддів доходить висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.
Доводи відповідача ДП «Іллічівський морський торговельний порт» про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності довічного лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.
Наведене повністю кореспондується із нормами ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі N 6-3149цс15.
Виходячи з цих обставин колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок трудового каліцтва позивач втратив 50 % професійної працездатності безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров`я у майбутньому, а також те, що хвороба позивача, яка викликає напади зі втратою свідомості та судомами, та яка є наслідком отриманої ОСОБА_1 10.05.1985 року травми на виробництві, призвела до кардинальної негативної зміни його життя. порушила його психологічний стан та соціальне функціонування, змінила його особистість, що призвело до обмеження позивача у спілкуванні з оточуючими, вирішенні своїх побутових потреб, порушило його нормальні життєві зв`язки, змушує його витрачати значні грошові кошти на лікування, яке є довічним, а також враховуючи характер немайнових витрат, виходячи із засад розумності та справедливості, - вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 700 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 березня 2021 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 березня 2021 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства морський торгівельний порт «Чорноморськ» про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом - задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства морський торгівельний порт «Чорноморськ» (код ЄДРПОУ 01125627) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду, завдану каліцтвом, у розмірі 700 000 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 15 квітня 2022 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        О.В. Князюк

                                                       О.М. Таварткіладзе