КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 760/12510/20                                             Головуючий у суді першої інстанції - Букіна О.М.
Номер провадження № 22-ц/824/1904/2022                                            Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 січня 2022 року                                                                        м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича, Державного підприємства «СЕТАМ», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляшенко Віталія Володимировича, треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної і м. Києві державної адміністрації,  ОСОБА_3 , про визнання недійсним торгів та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року  ОСОБА_2 та ОСОБА_1  звернулись до суду із позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова В.В., ДП «Сетам», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В. про визнання недійсним торгів та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.
Свої позовні вимоги мотивували тим, що ОСОБА_1 , зареєстрований та постійно проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 28 жовтня 1993 року та по теперішній час, а ОСОБА_2 , зареєстрована та постійно проживає у вказаній квартирі з 22 червня 2016 року та по теперішній час.
Разом з тим, ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає у зазначеній вище квартирі її малолітня донька ОСОБА_4 з 19 липня 2016 року та по теперішній час.
Позивачі вказували, що власником квартири є ОСОБА_5 на підставі кредитного договору № ML-009/163/2007 від 17 травня 2007 року. При цьому, він не зареєстрованій у зазначеній квартирі, а квартира перебуває у іпотеці на підставі Договору іпотеки № PCL-009/163/2007 від 17 травня 2007 року у ЗАТ «ОТП БАНК», правонаступником якого є ТОВ «ОТГ Факторинг Україна».
Зазначали, що 08 серпня 2013 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/4858/13 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором було стягнуто зі ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 206 055,95 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 060,56 грн.
Вказували, що на виконанні приватного виконавця Корольова В.В. перебуває виконавче провадження № 59257296 з виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та 03 червня 2019 року виконавцем було винесено Постанову про арешт майна боржника ОСОБА_5 . 
У процесі вчинення виконавчих дій ним було описано належну ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , проведено її оцінку і винесено акти про проведення електронних торгів на її реалізацію. Переможцем торгів, організованих ДП «СЕТАМ», визнано ОСОБА_3 
12 травня 2020 року приватним виконавцем Корольовим В.В. було винесено Акт про реалізацію предмета іпотеки, як підставу виникнення права власності на спірну квартиру, а 25 травня 2020 року ОСОБА_3 було отримано Свідоцтво про право власності на спірну квартиру та здійснено державну реєстрацію права власності Приватним нотаріусом Ляшенко В.В.
Позивачі вважають саму процедуру передачі квартири на реалізацію з торгів та продаж квартири іншому власнику незаконними з огляду на те, що Службою у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації було надіслано до приватного виконавця Корольова В.В. заперечення щодо реалізації майна боржника ОСОБА_5 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 , де проживає та зареєстрована малолітня ОСОБА_6 .
Окрім того, позивачі посилались на те, що спірна квартира є єдиним житлом ОСОБА_5 та відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у які наголошує, що судом не було надано належним чином оцінку доказам, зокрема - відповіді Служби у справах дітей від 07 лютого 2020 року №108/24-720, у якій повідомлено про направлення заперечень Служби на реалізацію майна боржника ОСОБА_5 , де проживає малолітня ОСОБА_6 .
Також апелянт звертає увагу, що іпотекодержатель не цікавився предметом іпотеки протягом 14 років, не цікавився хто проживає та зареєстрований у зазначеній квартирі, а реєстрація неповнолітньої дитини окремо не оскаржувалась, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність порушення житлових прав дитини.
Вважає, що судом було проігноровано думку Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києва державної адміністрації та порушено права малолітньої дитини, позиція Служби не відображена в оскаржуваному рішенні та судом не досліджувалась.
Враховуючи викладене, апелянт ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
08 грудня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ДП «СЕТАМ», відповідно до якого апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а її доводи є  безпідставними та необґрунтованими.
ДП «СЕТАМ» зазначає, що посилання апелянта на неврахування відповіді Служби у справах дітей є нікчемним, оскільки така відповідь не має значення для вирішення справи, адже спірне майно було передано на реалізацію як предмет іпотеки,  а тому потрібно виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки, не є підставою для визнання такого договору недійсним з підстав невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.
Тобто, думка Служби у справах дітей має бути врахована на стадії укладення договору, який може призвести до відчуження майна, а не на кінцевій стадії виконання судового рішення - реалізації майна, на яке вже звернуто стягнення.
ДП «СЕТАМ» звертає увагу, що дитина ОСОБА_6 народилась та була зареєстрована у спірній квартирі після укладення договору іпотеки, боржник ОСОБА_5 не є батьком дитини, згоду від органу опіки та піклування отримувати не потрібно, а тому відсутні й підстави для задоволення позовних вимог.
13 грудня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_3 , у якому він з посиланням на постанови Верховного Суду у справах №754/15589/14, 678/301/12, 666/288/16 вказує, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки.
У відзиві вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неналежними відповідачами, спірна квартира їм не належить, їх незаконна реєстрація в квартирі без згоди банку не дає їм права звертатись до суду із позовом, дитина народилась та була зареєстрована в квартирі після укладення договору іпотеки, вона не є членом родини боржника ОСОБА_5 .
Вважаючи позов та апеляційну скаргу позивачів спрямованими на повернення чи заволодіння квартирою, що їм не належить, ОСОБА_3 просить апеляційний суд залишити рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Також, 14 грудня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова В.В., у якому останній просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Вказує, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо передачі іпотекодавцем переданого в іпотеку майна у користування без згоди іпотекодержателя є недійсним, а тому малолітня ОСОБА_6 не набула жодних прав, які можуть бути порушені при укладенні угод з предметом іпотеки.
Крім того, виконавець зазначає, що квартира відключена від електропостачання, за твердженнями сусідів жодні особи в ній не проживають, а тому пояснення апелянта про те, що це єдине житло боржника ОСОБА_5 не відповідає дійсності. А тому і дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на дане майно не поширюється.
Також вказує, що позивачі не підтвердили свого  права на звернення до суду, в тому числі в інтересах ОСОБА_5 , оскільки позивачі не набули прав, які могли б бути порушені.
Акцентує й на тому, що відповідно до постанови Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 1612/2343/12 - згода органу опіки та піклування на продаж житла, у якому зареєстрована дитина, але яке не належить її батькам, не потрібна. Таким чином, позиція Служби у справах дітей не є належним доказом та посилання на нього в рішенні не є обов`язковим для суду. 
При апеляційному розгляді справи Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов В.В. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства. Крім обставин, які він виклав у відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної інстанції врахувати, що він виконуючи рішення Деснянського районного суду міста Києва згідно виконавчого листа №2-329/12 виданого 06 березня 2013 року  про стягнення з ОСОБА_5   на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»  заборгованості за кредитом у розмірі 2899311, 65  грн.,  судового збору у розмірі 1700 грн., та 120 грн витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу, неодноразово відвідував квартиру  АДРЕСА_2 і пересвідчувався в тому, що у вказаній  квартирі ніхто в тому числі і неповнолітня ОСОБА_6 не проживають. Остання у вказаній квартирі була зареєстрована після укладення договору іпотеки та без погодження із іпотекодержателем, а тому дозволу на продаж вказаної квартири від служби у справах дітей та сім`ї  отримувати не потрібно було. Вважає, що порушень чинного законодавства при  проведення електронних торгів не було.         
Апелянт ОСОБА_1   до суду апеляційної інстанції на розгляд вказаної справи не з`явився та просив проводити апеляційний розгляд справи у його відсутність (а.с.149 зв.б.)
Представник ДП «СЕТАМ» Якимчук Н.М., на апеляційний розгляд справи не з`явилася та просила проводити апеляційний розгляд справи у її відсутність (а.с.174).
Начальник служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації В.Давиденко також направила до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у відсутність їх представника.
Інші учасники також будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися  та заяв  про відкладення розгляду справи із підстав, які б були визнанні поважними не подавали, тому суд провів розгляд справи у їх відсутність на підставі положень ч.2 ст. 372 ЦПК України.  
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення приватного виконавця Корольова В.В., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 17 травня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір № ML-009/163/2007 (а.с.18-23).
Для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_5 зобов`язань, визначених Кредитним договором № ML-009/163/2007, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 17 травня 2007 року було укладено Договір іпотеки № PCL-009/163/2007, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .
06 березня 2013 року Деснянським районним судом було видано виконавчий лист № 2-329/12 про стягнення із ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитом у розмірі 2899311,65 грн. витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700,00 грн. витрати із інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. (84-85).
03 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим В.В. було винесено постанову про відкриття ВП № 59257296 із примусового виконання виконавчого листа № 2-329/12 виданого 06 березня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва, боржник: ОСОБА_5 , стягувач: ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с. 86-87).
03 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим В.В. було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_5 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 93-94).
03 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим В.В. було винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_5 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 95-98).
04 травня 2020 року ДП «Сетам» було проведено електронні торги з реалізації арештованого майна - предмету іпотеки- квартири АДРЕСА_2 .
Результати проведення електронних торгів оформлено протоколом № 478411, переможцем торгів став учасник № 8 - ОСОБА_3 (а.с. 27-28).
12 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим В.В. було складено акт про реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2 (а.с. 29).
25 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляшенко В.В. було видано свідоцтво ОСОБА_3 про право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 30).
Також судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва, за адресою: АДРЕСА_1 станом на 10.09.2019 року були зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 28.10.1993 року; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із 27.04.2010 року; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із 22.06.2016 року; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із 19.07.2016 року (а.с. 101).
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що при розгляді справи не доведено, що наведені в позові порушення вимог  Закону України «Про виконавче провадження», Порядку чи Інструкції вплинули на результати проведених електронних торгів та як наслідок порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів. Також суд зазначив, що наведені позивачами обставини, щодо відсутності у боржника ОСОБА_5 іншого житла та відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на дане майно не може бути звернуто стягнення суд не розглядає, оскільки ОСОБА_5 не є позивачем у даній справі та відповідних позовних вимог щодо відновлення своїх порушених прав не заявляв.
Щодо порушень чинного законодавства в частині порушення прав неповнолітньої ОСОБА_6 при проведенні електронних торгів, то суд першої інстанції зазначив, що місце проживання ОСОБА_2 та її малолітньої доньки ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2 було зареєстровано лише у 2016 році, тобто вже після укладення договору іпотеки та видачі виконавчого листа, тому на момент передачі на реалізацію арештованого майна жодних прав у малолітньої дитини ОСОБА_6 на користування зазначеною квартирою не було, а тому і правових підстав для отримання дозволу у органу опіки та піклування на реалізацію арештованого майна не потрібно.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову  відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -  третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм право на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорено права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установлення вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.
Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).
Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, (який діяв на час проведення повторних торгів).
Згідно з вище вказаним Порядком електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.
Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.
Начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.
У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її Організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для знесення інформації про проведення електронних торгів у Систему.
Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).
ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений.
Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів.
Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком підлягають оскарженню в спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».
Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.
Так звертаючись до суду із вказаним позовом  позивачі зазначали про  порушення вимог чинного законодавства, що гарантує захист право дітей при  укладенні кредитних договорів та забезпечення вказаних зобов`язань шляхом передачі майна в іпотеку і подальшої реалізації  іпотечного майна з метою виконання  забезпеченого зобов`язання.
Зокрема, позивачі посилалися на неврахування  відповідачами прав  неповнолітньої ОСОБА_6 , 2007 року народження, яка зареєстрована та мала права користування вказаною квартирою.
Разом із тим, колегія суддів  вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір повно та всебічно дослідив вказані доводи позивачів в сукупності із наданими сторонами у справі доказами та дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність зазначених вимог. 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна) у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).
Згідно із абзацом першим пункту 2 розділу VII Порядку реалізації майна реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом «Про іпотеку».
У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень). Це кореспондує пункту 3 розділу ІІ цієї Інструкції.
Вимога про отримання дозволу державним виконавцем від органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить малолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема передбачених статтями 17 та 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від можливого порушення.
Захист відповідних прав дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Згідно із пп. і) п. 5.1. Договору іпотеки від 17 травня 2007 року, іпотекодавець стверджує, що за адресою місцезнаходження предмету іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користуватися предметом іпотеки.
Крім того, відповідно до пп. h) п. 5.2. Договору іпотеки від 17 травня 2007 року, іпотекодавець зобов`язаний не прописувати (не реєструвати) право проживання будь-яких третіх осіб на території (площі) предмета іпотеки, без попередньо отриманої на те письмової згоди іпотекодержателя.
Тобто, за умовами Договору іпотеки, які були погодження сторонами, ОСОБА_5 не має права відчужувати предмет іпотеки або передавати у наступну іпотеку (суборенду) іншим особам, реєструвати інших осіб.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.
Так, суд у своєму рішенні зазначив про те, що згоду на прописку ОСОБА_6 та ОСОБА_2 Банк та в подальшому його правонаступник не надавали, а відповідно до витягу вказані особи зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 з 2016 року, тобто через дев`ять років після укладення договору іпотеки та без згоди іпотекодержателя.
Посилання позивачів в обґрунтування позову на ту обставину, що малолітню ОСОБА_6 було зареєстровано за місцем реєстрації її матері ОСОБА_2 , що є свідчення наявності порушення її прав, суд  обґрунтовано відхилив, оскільки іпотекодержателем не було надано дозволу на реєстрацію ОСОБА_2 у спірній квартирі.
Ухвалюючи рішення у справі суд зазначив, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду про звернення стягнення, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, в якому право користування належить малолітній дитині, не потрібно. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду та проведенні прилюдних торгів.
Вказана позиція  викладена також і в постановах Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №761/4494/13-ц; постановою Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №367/2506/15-ц,  від 08 грудня 2021 року по справі  № 336/4883/20.
Крім того Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14 (провадження № 6-2940ц15). Цей висновок зводиться до наступного: правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним (п.п. 88-90).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12, сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Правочин щодо відчуження за договором купівлі-продажу квартири, яка належить на праві приватної власності бабі малолітньої дитини, в якій ця дитина проживала, не порушують прав цієї дитини, оскільки вона має право на проживання за місцем проживання кожного з її батьків.
Верховний Суд у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 607/8145/18, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 травня 2019 року у справі № 639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 346/432/16-ц (провадження № 61-29148св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 695/2714/15-ц (провадження № 61-29000св18), зазначив, що чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні діти, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.
Враховуючи зазначене, керуючись принципом розумності як однією з загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), враховуючи принцип верховенства права, виходячи із завдання цивільного судочинства та застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства апеляційний суд доходить висновку, що встановлених обставин справи достатньо для твердження про те, що передача державним виконавцем на реалізацію предмета іпотеки у даному випадку не порушувала  відповідних прав  неповнолітньої ОСОБА_6 , оскільки остання не є близькими родичом  власника квартири ОСОБА_5 .  
Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21).
Інші доводи апеляційної скарги  не спростовують висновків  суду першої інстанції не можуть слугувати підставою для скасування вказаного судового рішення. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України. 
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 28 січня 2022 року. 
  
Головуючий суддя :                                                         М.А.Яворський  
          Судді:                                                                           Т.Ц.Кашперська                                                                                                  В.О.Фінагеєв