Ухвала
Іменем України
 
20 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 752/18817/16-ц
провадження № 61-161ск22
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                   
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ліко-Житлосервіс», про усунення перешкод у користуванні квартирою,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебувала вказана цивільна справа.
 
У липні 2021 року до суду надійшла заява позивача, в якій він просив видати дублікати виконавчих листів, виданих на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року.
 
Заявник вказував, що вищевказані виконавчі листи не отримував.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року, заяву задоволено. Видано дублікати виконавчих листів на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року в цій справі.
 
04 січня 2022 року ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року у зазначеній вище справі.
 
У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
 
Суд установив, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року та постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Ліко-Житлосервіс», про усунення перешкод у користування квартирою. Зобов`язано відповідача вжити заходи щодо приведення вхідної групи квартири АДРЕСА_1 до попереднього проектного стану. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 275,60 грн. 
 
12 вересня 2019 року на виконання зазначеного рішення судом було направлено позивачу оригінали двох виконавчих листів за адресою, по якій фактично позивач не проживає, що підтверджується доказами.
 
При цьому, матеріали справи не містять будь-яких інших доказів належного вручення зазначених виконавчих листів позивачу.
 
Крім того, відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження та листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24 червня 2021 року виконавчі листи Голосіївського районного суду міста Києва у цій справі на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби станом на 23 червня 2021 року не перебувають та зареєстрованими не значаться.
 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
 
Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).
 
Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Частиною першою статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
 
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
 
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
 
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.
 
Отже, суд має право видати дублікат виконавчого листа тільки у разі доведеності втрати його оригіналу.
 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для видачі у справі дублікатів виконавчих листів на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, оскільки матеріали справи не містять доказів належного вручення та отримання позивачем оригіналів виконавчих листів у справі. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Ліко-Житлосервіс», про усунення перешкод у користуванні квартирою -відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  А. І. Грушицький
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко
 
                                                                                                             Є. В. Петров