УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
31 січня 2022 року
м. Київ
справа № 753/7012/16-к
провадження № 51-413 ск 22
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, та ухвалу Київського апеляційного суду від 
03 листопада 2021 року про відмову у відкритті провадження,
встановив:
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 375 КК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року, на підставі ч. 4 
ст. 399 КПК України відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на вказану ухвалу суду першої інстанції, оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.
Не погодившись із наведеними ухвалами прокурор звернувся із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки вважає їх незаконними та необґрунтованими. Зазначає, що судом першої інстанції постановлену ухвалу, яка не передбачена нормами КПК України, а тому вона підлягає перегляду судом апеляційної інстанції на підставі норм Конституції України та загальних засад кримінального провадження. 
Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі ч. 2 
ст. 428 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження. 
Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Як слідує із матеріалів касаційного провадження, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, в апеляційному порядку не переглядалась, при цьому за своїм змістом не є такою, що перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, а тому не підлягає оскарженню в касаційному порядку, що має наслідком відмову у відкритті касаційного провадження в цій частині.
Натомість, ухвала Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року про відмову у відкритті провадження, відповідно до приписів ч. 6 ст. 399 КПК України, підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно ч. 1 ст. 392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
За приписами ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
При цьому, положеннями ч. 10 ст. 284 КПК України передбачено оскарження саме ухвали про закриття кримінального провадження. Апеляційне оскарження судового рішення, яким відмовлено у закритті кримінального провадження, зазначеною нормою не передбачено.
Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто на судове рішення місцевого суду, яке відповідно до вимог ст. 392 КПК України окремому оскарженню не підлягає.
Згідно ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Отже суддя апеляційного суду, встановивши, що апеляційну скаргу прокурором подано на судове рішення, яке відповідно до положень КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, керуючись положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора.
З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому в цій частині слід відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Доводи касаційної скарги про постановлення судом першої інстанції ухвали не передбаченої нормами КПК України, що надає право на її оскарження в апеляційному порядку, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення. 
Як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження)».
В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження.
За приписами ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. 
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
У даному випадку ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року постановлена в порядку, передбаченому статей 284, 350 КПК України, а тому відсутні підстави для застосування приписів ч. 6 ст. 9 КПК України щодо загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК України.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, та ухвалу Київського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року про відмову у відкритті провадження. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                    ОСОБА_3