Номер провадження: 22-ц/813/2029/22 
Номер справи місцевого суду: 947/19463/20
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

15.07.2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму боргу за договором позики з урахуванням процентів за користування на рівні облікової ставки НБУ та 3% річних в розмірі 70374,17 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 1261,20 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.06.2017 року між сторонами було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримала від позивача 3000 дол. США та взяла на себе зобов`язання повернути борг до 01.12.2017 року. В липні 2018 року позивачем було отримано від відповідача ОСОБА_1 кошти в розмірі 1350 дол. США, в якості часткового погашення боргу.
У визначені строки відповідач залишок боргу 1650 дол. США не повернула та до теперішнього часу ухиляється від виконання зобов`язання. Стороною позивача зроблено розрахунок 3% річних від суми позики та розрахунок боргу з урахуванням облікової ставки НБУ, які позивач також просить стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики було задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму боргу за договором позики з урахуванням процентів за користування на рівні облікової ставки НБУ та 3% річних в розмірі 70374, 17 грн. сімдесят тисяч триста сімдесят чотири гривні сімнадцять копійок/.
Стягнуто з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 1261,20 грн. /одна тисяча двісті шістдесят одну гривню 20 копійок/.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року від 16.11.2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду від 21.09.2020 року було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 16 грудня 2020 року  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої апелянт просить – скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вказана розписка була складена на підтвердження намірів позичити у позивача грошові кошти, однак за вказаною розпискою грошові кошти не отримувались.
Натомість між позивачем та відповідачем існувала інша домовленість про надання послуги з боку ОСОБА_1 за якою відповідач дійсно отримала від позивача грошову суму у розмірі 3000 доларів США, з яких 1000 повернула позивачу.
Апелянт наголошує, що боргова розписка на ім`я позивача була складена як зразок для схвалення форми та змісту з позивачем. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.12.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - відмовлено.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.
16 лютого 2021 року ОСОБА_1  було подано заяву, якою усунуто недоліки зазначені у вище вказаній ухвалі. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду на 26 серпня 2021 року о 10.45.
25 серпня 2021 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою та повідомлено, що після закриття лікарняного листа копію буде надано до суду, на підставі чого розгляд справи було відкладено до 17.02.2022 року.
16 лютого 2022 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою на ГРВІ також долучено копію швидкого тесту для визначення антигену коронавірусу з негативним результатом.
Зазначене клопотання не містить накладення електронно-цифрового підпису.
17 лютого 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду. 
Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в проваджденні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, освідомленість учасників справи про розгляд справи, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відхилити клопотання  ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи. Справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом першої та апеляційної інстанції досліджено зміст розписки ОСОБА_1 , наданою стороною позивача на підтвердження позовних вимог, а саме: - розписка, в якій ОСОБА_1 зобов`язується до 01.12.2017 року повернути борг в розмірі 3000 доларів США ОСОБА_2 /а.с.13/;
З позовної заяви вбачається, що на теперішній час грошові кошти ОСОБА_2 повернуті частково, сума у розмірі 1650 дол. США не повернута ОСОБА_1 , яка продовжує користуватися вказаними коштами.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти за договором позики ОСОБА_1 у повному обсязі не повернула. З огляду на викладене, відповідач повинен нести відповідальність за невиконання зобов`язання за цим договором.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона – позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона – позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У відповідності з вимогами ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
За змістом частин 1,2 статті 207 і частини другої статті1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.
Складена ОСОБА_1 розписка засвідчує як укладення в письмовій формі договору позики так і отримання останнім зазначеного в ній розміру позики.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що вказану розписку нею було складено у якості прикладу написання розписки та фактично договір позики укладено не було.

Відповідно до приписів ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Положеннями ст.ст. 77, 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Так, відповідачем в порушення вищезазначених норм не надано жодних доказів на підтвердження доводів, викладених в апеляційнуй скарзі.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України не виявлено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи судом першої інстанції під час ухвалення рішення, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий:                                                                         О. В. Князюк

Судді:                                                                                 С.О. Погорєлова

                                                                                        А. П. Заїкін