ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року	Львів	Справа № 380/2823/21 пров. № А/857/17276/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів – Обрізка І. М., Онишкевича Т. В., 
за участю секретаря судового засідання – Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Лунь З. І. о 10:43 год у м. Львові, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ахім» до Галицької митниці Держмитслужби (правонаступником якої є Львівська митниця) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

                                                         ВСТАНОВИВ:

03.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ахім» (далі – ТзОВ «Ахім») звернулося в суд з адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби, в якому просить визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2020/01623 та рішення про коригування митної вартості від 05.11.2020 № UA209000/2020/900009/2.
В обґрунтування позовних вимог ТзОВ «Ахім» покликається на протиправність оскаржуваних картки відмови та рішення про коригування митної вартості, оскільки задекларована ним в митних деклараціях митна вартість товару за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) підтверджена наданими митному органу документами, які передбачені чинним законодавством, зокрема, частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Позивач доводить, що митний орган безпідставно визначив митну вартість товарів з використанням резервного методу, беручи за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів митні декларації, зазначаючи їх номери та дати, без наведення при цьому пояснення щодо обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 адміністративний позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця подала апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує помилковістю висновку суду першої інстанції про неправомірність рішень митного органу про коригування митної вартості ввезених позивачем товарів, оскільки подані документи не підтверджували заявлену митну вартість товару, а тому у митного органу були підстави для її визначення за резервним методом на базі загального рівня цін на подібний товар. Вказує, що зовнішньоекономічний договір містив відомості щодо умов оплати за товар – передоплата, платіжний документ щодо факту здійснення оплати поданий не був, що породжує обґрунтовані сумніви щодо факту дійсної оплати вартості товару, зазначеної в інвойсі. Звертає увагу, що додаток № 2 до контракту від 08.09.2020 № 08/09-15087 щодо визначення особи відправника та відповідальної особи на території Республіка Польща до митного оформлення не було надано, а тому такий не може бути використаним в оцінці правомірності винесення рішення про коригування митної вартості. Зазначає, що оскаржуване рішення містить докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методі, що є достатнім та відповідає Порядку заповнення рішення про коригування митної вартості товарів.
Також Львівською митницею заявлено клопотання про заміну відповідача у справі – Галицьку митницю Держмитслужби на Львівську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» реорганізовано територіальні органи Державної митної служби шляхом їх приєднання до Державної митної служби. Відповідно до додатку 1 до цієї постанови, зокрема, Галицьку митницю Держмитслужби приєднано до Державної митної служби.
Згідно з пунктом 2 згаданої вище постанови територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень і функцій територіальних органів, що реорганізуються.
03.12.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за № 1000741030010086387 про відокремлений підрозділ Державної митної служби України - Львівську митницю.
Наказом Державної митної служби України від 30.06.2021 №472 "Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи" визначено розпочати з 01.07.2021 здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них повноважень та функцій з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для допущення процесуального правонаступництва шляхом заміни відповідача у справі - Галицької митниці Держмитслужби (код ЄДРПОУ 43348711) його правонаступником - Львівською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП 43971343).
Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.
Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила відмовити в її задоволенні.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.09.2020 між Фірмою Beijing Fengshi International Trade Со/Ltd (КНР) (продавець) та ТзОВ «Ахім» (покупець) укладено контракт № 08/09-15087 з умовами поставки - СРТ Львів, невід`ємною частиною якого є належним чином укладені додатки до нього.
Так, Додатками 1 та 2 до згаданого контракту визначено, що покупець оплачує товар після розмитнення. Продавець визначив, що відправником та відповідальною особою на території Республіка Польща (транзитний склад) є DTA Broker Sp.z o.o і має право підписувати документи. 
Відповідно до рахунку-фактури(інвойс) (Commercial invoice) від 08.10.2020 №008 продавцем було поставлено покупцю товар загальною вартістю 45903,66 USD.
Перевезення товару здійснювала фірма SG TRANSPORTE SP Z.о.о (місцезнаходження: 05-007 Warszawa, ul.Trakt Brzeski 54а). 
05.11.2020 уповноваженою особою ТзОВ «Ахім» подано до митного оформлення митну декларацію № UA209170/2020/083389 на придбаний товар. Митна вартість визначена декларантом за ціною договору (контракту).
До вказаної митної декларації було додано рахунок-фактуру (інвойс) від 08.10.2020 № 008, автотранспортну накладну від 28.10.2020, сертифікат про походження товару від 08.10.2020 № G081020200080810, акт про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 01.11.2020, контракт від 08.09.2020 № 08/09-15087, інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державними органами від 01.11.2020 № 6172069, копію митної декларації країни відправлення від 28.10.2020 № 20PL402010NU3P52Q3.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості заявлених позивачем до декларування товарів за згаданою митною декларацією відповідно до частин третьої-четвертої статті 53 Митного кодексу України Галицька митниця Держмитслужби зобов`язала декларанта надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (видаткові, податкові накладні, платіжні документи з попередніх поставок); якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Зазначено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
На цю вимогу ТзОВ «Ахім» документів не надало.
Митним органом було прийнято рішення про коригування митної вартості від 05.11.2020 № UA209000/2020/900009/2, яким визначено вартість імпортованого товару за резервним методом визначення митної вартості товарів.
Вказане рішення обґрунтовано тим, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 Митного кодексу України. Зазначено, що відповідно до пункту 4.1 статті 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості; під час розгляду документів було встановлено, що відповідно до пункту 3.1 зовнішньоекономічного контакту покупець здійснює оплату вартості окремої партії товару у відповідності з умовами оплати, зазначеними у рахунку-фактурі (інвойсі). Однак, в товаросупровідних документах, а саме інвойсі/пакувальному листі від 08.10.2020 № 008 відсутня інформація щодо умов оплати товарів. Також в пункті 7 зовнішньоекономічного контракту від 08.09.2020 вказано про можливість здійснення покупцем попередньої оплати. Проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з наявною в митному органі інформації про рівень цін сировинних матеріалів, які входять до складу товарів та встановлено, що митна вартість одного кілограму тканини складає від 3,5 USD, а митна вартість одного кілограму готового виробу заявленого декларантом становить від 0,54 USD до 3,5 USD. Таким чином, вартість товару є нижчою ніж прямі витрати на його виробництво. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 Митного кодексу України) та методу 2б (ст. 60 Митного кодексу України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 60 Митного кодексу України) та методу 2г (ст. 63 Митного кодексу України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 Митного кодексу України). Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували митні декларації: для товарів 1-3, 5-7, 13, 15 - № UA209170/2020/076247 від 13.10.2020; для товару 4 - № UA209170/2020/078703 від 21.10.2020; для товару 8 - № UA205050/2020/52812 від 31.10.2020; для товару 9 - № UA209170/2020/082992 від 04.11.2020; для товару 10 - № UA205050/2020/52812 від 31.10.2020; для товару 11 - № UA5000020/2020/232425 від 27.10.2020; для товару 12 - № UA110140/2020/8592 від 17.09.2020; для товару 16 - № UA100080/2020/525887 від 12.10.2020. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводились.
У зв`язку з прийнятим рішенням відповідачем було оформлено картку відмови у митному оформленні (випуску) ввезених позивачем товарів №UA209170/2020/01623.
06.11.2020 ТзОВ «Ахім» подало нову ВМД № UA209170/2020/083389, за результатами оформлення якої відповідач випустив товар у вільний обіг під фінансові гарантії.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем під час митного оформлення товару надано всі документи, які відповідають вимогам частини другої статті 53 Митного кодексу України та чітко ідентифікують оцінювані товари, не містять жодних розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначенні митної вартості, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості товару, натомість відповідачем не обґрунтовано, у чому полягали об`єктивні сумніви у заявленій декларантом митній вартості товару, не доведено неможливості застосування ТзОВ «Ахім» методу визначення митної вартості за ціною договору та підстав вимагати визначення митної вартості за іншим методом.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 Митного кодексу України).
Частинами другою-шостою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частин першої-третьої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з частинами шостою та сьомою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
За приписами частини восьмої статті 57 Митного кодексу України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору. Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у правильності визначення декларантом митної вартості.
Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження митної вартості ввезеного на митну територію України товару в розмірі 45903,66 USD (1308594 грн), позивачем надано, зокрема, рахунок-фактуру (інвойси), зовнішньоекономічний договір, автотранспортну накладну тощо.
Слід зазначити, що подані позивачем документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
Апеляційний суд вважає, що зазначені відомості не ставили під сумнів числові значення складових митної вартості, зазначених позивачем у митній декларації, та не свідчили, що у документах декларанта є розбіжності, які не дозволяють встановити вартість товару за основним методом.
Слід зазначити, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08.10.2019 у справі № 803/776/17.
Натомість, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач за відсутності належного обґрунтування та підстав витребував у позивача додаткові документи, що свідчить про невідповідність таких дій вимогам статті 54 Митного кодексу України.
Що стосується доводів відповідача щодо відсутності в товаросупровідних документах, а саме: в Інвойсі/пакувальному листі від 08.10.2020 № 008 інформації щодо умов оплати товарів, тоді як відповідно до умов пункту 3.1 зовнішньоекономічного контракту № 08/09- 15087 від 08.09.2020 покупець здійснює оплату вартості окремої партії товару у відповідності з умовами оплати, зазначеними у рахунку-фактурі (інвойсі), то судом першої інстанції правильно зазначено, що відсутність цієї інформації в інвойсі не може свідчити про заниження митної вартості товару; інвойс виписується на виконання договору та є супровідним документом у комерційній практиці, що надається продавцем покупцеві і містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставляються покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага тощо), умови постачання і відомості про постачальника та одержувача. Натомість, чинним законодавством не передбачено, що інвойс повинен містити інформацію стосовно умов оплати товару.
Також не заслуговують на уваги доводи відповідача в підтвердження правомірності оскаржуваного рішення щодо ненадання ТзОВ «Ахім» платіжних документів, оскільки сторонами зовнішньоекономічного договору було визначено лише можливість здійснення позивачем попередньої оплати, що не є обов`язковою умовою договору.
Більше того, умови оплати товару були урегульовані Додатком 1 до контракту № 08/09-15087 від 08.09.2020, яким встановлено, що покупець оплачує товар після розмитнення.
З огляду на викладене, позивачем подано митному органу всі належні та допустимі докази на підтвердження митної вартості ввезеного на митну території України товару.
Зазначені документи не містять розбіжностей щодо вартості та вказують, що їх дані піддаються обчисленню.
Крім цього, у рішенні про коригування митної вартості товарів від 05.11.2020 № UA209000/2020/900009/2 зазначено про неможливість застосування другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з четвертим та п`ятим методами.
Слід зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 22.04.2019 № 815/6242/17, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Апеляційний суд вважає протиправним застосування митним органом при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості інформації щодо митної вартості товарів аналогічних тим, що ввезені позивачем, та при цьому враховує позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15, згідно з якою у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, за резервним методом.
З огляду на викладене, слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару, а саме, заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про його митну вартість та відсутність у документах, поданих до митного оформлення, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена, або підлягає сплаті за товари.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.
Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року у справі № 380/2823/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 04.03.2022