Справа № 127/28901/20
Провадження № 22-ц/801/72/2022
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року	Справа № 127/28901/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Воробйова В. В. від 01 листопада 2021 року, –

встановив:

       У грудні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 10067 грн 95 к. заборгованості за кредитним договором від 04 серпня 2011 року, яка складається з:
-7843 грн 03 к. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 
-2224 грн 92 к. – заборгованість за простроченими процентами.
       На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 04 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, у зв`язку з чим йому було відкрито кредитний рахунок та видано кредитну картку. В подальшому кредитний ліміт змінювався відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 02 листопада 2020 року утворилася заборгованість у зазначеному розмірі.
       Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
       Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на сайті www.privatbank.ua, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 серпня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, оскільки сума повернутих ОСОБА_1 коштів в розмірі 62948 грн 27 к. перевищує розмір фактично отриманих та використаних коштів в розмірі 48594 грн 67 к., сума переплати становить 14353 грн 60 к., то відсутні підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.
       В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив розрахунок заборгованості за кредитним договором, не зазначив правові аргументи на його спростування і не навів у рішенні свій розрахунок.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Судом встановлено, що 04 серпня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), за яким він отримав кредит в розмірі 7000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку борг  ОСОБА_1  станом на 02 листопада 2020 року становить 10067 грн 95 к., з яких: 7843 грн 03 к. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2224 грн 92 к. – заборгованість за простроченими процентами.
       Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
       Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
       Отже, підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 погодився на отримання кредиту відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.
       Установивши з розрахунку заборгованості, наданого банком, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в розмірі 48594 грн 67 к. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті, проте в більшій сумі, оскільки сума повернутих ОСОБА_1 коштів становить 62948 грн 27 к., сума переплати становить 14353 грн 60 к., то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
       Звертаючись до суду АТ КБ «ПриватБанк» на обґрунтування позовних вимог, зокрема щодо нарахування процентів за порушення зобов`язань за договором посилалося на укладення між сторонами кредитного договору шляхом приєднання – підписання анкети-заяви, умови якого визначені Умовами та Правилами надання банківських послуг ПриватБанку та Тарифами Банку.
       Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом суд першої інстанції виходив із того, що банк не надав доказів того, які саме умови кредитування мали на увазі сторони при укладенні договору.
       Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, згідно з якою Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не містять підпису боржника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
       З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
       Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів» та повідомив споживача про умови кредитування, узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважає узгодженими банк.
       Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і уможливив покладання на слабшу сторону – споживача невиправданого тягара з`ясування змісту кредитного договору.
       Таким чином, доводи апеляційної інстанції не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
       За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
       Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, –

постановив:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року – без змін. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

       Головуючий                                                 О. С.         Панасюк

       Судді:                                                        О. Ю. Береговий

                                                                       Т. М. Шемета