Номер провадження: 22-ц/813/9074/21 
Номер справи місцевого суду: 504/3314/15-ц
Головуючий у першій інстанції Добров П.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Чирці Т.В.,
розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , правонаступники -  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_2  на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та земельною ділянкою та стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та земельною ділянкою та стягнення матеріальної шкоди. Позов, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що сторони є суміжними власниками земельних ділянок. У 2012 році відповідачі почали реконструкцію належного їм житлового будинку, демонтували огорожу на межі суміжної ділянки № 27 та здійснили самочинну прибудову, побудувавши будівлі на земельній ділянці № 27 , добудували (прибудовою) будинок АДРЕСА_1 , без її згоди. Будинок та гараж збудовані без відступу від будинку АДРЕСА_2 позивачки, що позбавляє її можливості обслуговувати свій будинок. У 2015 році відповідачі демонтували частину огорожі позивачки з торця літньої кухні літ. «В», що завдало додаткову шкоду та необхідність ремонту (відновлення) огорожі. Станом на жовтень 2016 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно виконати для усунення пошкоджень житлового будинку АДРЕСА_2 та надвірних будівель, споруд, розташованих за цією адресою, складає 72 372,00 грн. ОСОБА_6 , з урахуванням уточнень, просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами (т.1, а.с.2-5).
20 червня 2017 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та земельною ділянкою та стягнення матеріальної шкоди задоволено частково. Усунуто ОСОБА_6 перешкоди у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у вигляді вартості ремонтно-відновлювальних робіт (з врахуванням ринкової вартості будівельних матеріалів), які необхідно виконати для усунення пошкоджень житлового будинку АДРЕСА_3 , у сумі 72 372,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 судові витрати у розмірі 4 500,00 грн та судовий збір у сумі 1 284,40 грн (т.1, а.с.212-214).
06 липня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на прийняте рішення (т.1, а.с.218-222).
12 вересня 2019 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступники - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 задоволено. Скасовано рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 червня 2017 року та прийнято постанову. В позовній заяві ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , правонаступники - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та земельною ділянкою та стягнення матеріальної шкоди відмовлено (т.2, а.с.92-100).
04 листопада 2019 року ОСОБА_6 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 12.09.2019 року (т.1, а.с.104-112).
09 червня 2021 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2, а.с.175-182).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.07.2021 справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду (т. 2, а.с. 187).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.
В судовому засіданні 16.12.2021 представник позивача - ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги. Інші учасники провадження не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. При цьому, апелянт ОСОБА_2 через канцелярію апеляційного суду 13.12.2021 р. подав заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з відрядженням. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Крім того, відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі - Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.
Відповідно до п. 1.3 Правил не може бути визнано само по собі поважною причиною і не має наслідком безумовне відкладення розгляду справи або оголошення перерви у розгляді справи щорічна відпустка або відрядження представника/сторони, якщо наказ про відпустку (відрядження) було видано після дати призначення судового засідання (після дати повідомлення сторони (її представника) про дату судового засідання; неможливість прибуття сторони у судове засідання (навіть з поважних причин), якщо явка сторони не була визнана судом обов`язковою, і сторона має представника/представників. При цьому суду слід враховувати стан розгляду справи, строки розгляду та наявність уповноваженого представника у такої сторони по справі (учасника справи).
Оскільки заявник ОСОБА_2 завчасно був повідомлений про розгляд справи, не надав жодних підтверджень перебування у відрядженні 16.12.2021 р. та не обґрунтував належними доказами необхідність особистої участі в судовому засіданні, зважаючи на обставини справи та стадію судового розгляду, апеляційний суд відхилив вказане клопотання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно технічного паспорту відповідачки станом на 29.09.2006р., наявного в справі, суміжною межею земельних ділянок АДРЕСА_2 позивачки та № 26 відповідачки має бути сарай літ. «В», гараж літ. «Б» землекористувача ОСОБА_1 . Таким чином, фактичне розміщення будівель та споруд відповідача не співпадає з даними технічної інвентаризації будинку № 26 , проведеної в 2006р. Дані більш пізньої інвентаризації до суду не надані. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не доведено та судом не встановлено факту завдання ОСОБА_6 будь-якої шкоди відповідачем ОСОБА_2 .
Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Як було вище зазначено справа розглядалась КЦС Верховного Суду, за результатами чого касаційний суд прийняв постанову про скасування рішення апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Приймаючи постанову касаційний суд виходив з того, що апеляційний суд оцінюючи критично висновок ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С. С.» № 170/2016 від 17 жовтня 2016 року про проведення будівельно-технічного експертного дослідження з тих підстав, що експертом не встановлено фактичний розмір земельних ділянок сторін, що знаходиться в їх користуванні та їх конфігурація та не взяв до уваги, що господарчі будівлі відповідача  ОСОБА_1  літ. «Б» - гаражу, літ. «В» - сараю не є самочинними, не звернуто уваги на те, що вказаним висновком встановлено порушення ДБН щодо відстані розташування будівель. При цьому, апеляційним судом не було роз`яснено сторонам про призначення по справі додаткової чи повторної будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз.Тому касаційний суд дійшов висновку, що такі висновки апеляційного суду не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на захист порушених прав, свобод та інтересів згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ураховуючи також вимоги статті 2 ЦПК України, згідно з якою завданнями цивільного судочинства є, зокрема, своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, касаційний суд зазначив, що переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що в результаті проведеного обстеження експертом було встановлено порушення меж земельної ділянки АДРЕСА_2 з боку землекористувачів земельної ділянки № 26 , оскільки відстань між житловим будинком № 26 та стіною літньої кухні літ. «В» ОСОБА_6 складає 0,0 м - 1,20 м, що не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН «360-92**» «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», а відстань між гаражем, розташованим по АДРЕСА_4 , та гаражем літ. «Д» по АДРЕСА_2 ОСОБА_6 складає 0,0 м, що не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН «360-92**» «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень.
Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
З огляду на це, апеляційний суд переглядає справу з врахуванням вказівок касаційного суду.
ОСОБА_6 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04.12.2003, виданим виконавчим комітетом Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області 27.11.2003. Вказане нерухоме майно складається з: житловий будинок А, сауна Б, веранда б, літня кухня В, веранда в, вхід підвал вх.пд., підвал пд.(В), навіс Г, гараж Д, огорожа № 1,2, брукування І. Право власності зареєстровано Комінтернівським РБТІ 12.12.2003 (т. 1, а.с. 6,7). 
Також ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,0475га за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122783900:03:001:0625, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 094097, виданим Управлінням Держземагентства у Комінтернівському районі Одеської області 31.01.2013. 
Згідно з договором купівлі-продажу від 15.09.2006, посвідченим Чос О.П., приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу, р.№ 3414, ОСОБА_1 купила житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , який складається з житлової будівлі літ. «А» з прибудовою літ. «а», мансардою літ. «мнс», а також надвірних господарчих будівель і споруд літ. «Б» гараж, літ. «В» сарай, № 1-2 огорожа, І брукування. Право власності зареєстровано Комінтернівським РБТІ 29.09.2006 (т. 1, а.с. 76-77).
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2006, посвідченим Чос О.П., приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу, р.№ 3415, ОСОБА_1 купила земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 0,0615 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122783900:03:001:0241. 28.12.2006 ОСОБА_1 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 944172 (т. 1, а.с. 72-73, 80).
Отже, земельна ділянка ОСОБА_6 межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 . Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_6 від 12.06.2012 підписаний суміжним землевласником ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 8). Відповідно до вказаного акту суміжними землевласниками (землекористувачами) претензій до існуючих меж земельної ділянки не заявлено. З земельної ділянки, яка належить ОСОБА_6 0,0148 га знаходиться під угіддям, 0,0327 га під житловою забудовою, з них під капітальною - 0,0147 га, під тимчасовою забудовою - 0,0011 га, під прибудинковою територією - 0,0169 га. Вказаний акт підписаний суміжними землевласниками ОСОБА_8 та ОСОБА_1 . 
Листом № 02-18/631 від 17.09.2012 Новодофінівська сільська рада повідомила ОСОБА_6 , що адміністративна комісія при виконавчому комітеті 01.09.2012 винесла постанову та попередила ОСОБА_2 про адміністративну відповідальність за хуліганські дії, проте відомості про склад правопорушення відсутні.
При цьому, відповідно до технічного звіту ТОВ «ДІВА ІНВЕСТ» з кадастрової зйомки земельної ділянки ОСОБА_6 , якою були визначені межі земельної ділянки з координатами, забудовано 0,0355 за земельної ділянки, яка їй належить (т. 1, а.с. 35). 
Відповідно до Акта земельної комісії Новодофінівської сільської ради від 15.05.2015, відливи для відводу дощової води з житлових будинків як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_1 відсутні. Дана обставина може бути наслідком проникнення води до житлового будинку ОСОБА_6 . Однак комісією неможливо встановити факт демонтажу ОСОБА_1 паркану та те, що саме демонтаж паркану став причиною проникнення води у житловий будинок ОСОБА_6 та появи тріщин на стінах її будинку
06.07.2015 ОСОБА_6 зверталась до Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо неправомірних дій сусіда ОСОБА_2 , який спричинив пошкодження стіни будинку (т. 1, а.с. 10).
Відповідно до листа Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області від 30.07.2015, Комінтернівським РВ ГУМВС України в Одеській області 06.07.2015 було отримано звернення ОСОБА_6 щодо неправомірних дій сусіда ОСОБА_2 , який спричинив пошкодження стіни її житлового будинку. За результатами звернення ознак вчинення правопорушення, за яке передбачено кримінальну відповідальність, встановлено не було. Роз`яснено заявникові право на звернення до суду для вирішення питань відшкодування завданої діями ОСОБА_2 майнової шкоди та з питань визначення межі суміжних земельних ділянок.
Отже, за обставинами даної справи вбачається, що конфлікт стосовно користування суміжними земельними ділянками між сторонами в справі продовжується тривалий час, що, зокрема, вбачається з листа № 02-18/631 від 17.09.2012 Новодофінівської сільської ради.
В зв`язку з тим, що відповідачами були порушені межі земельної ділянки та перенесена огорожа земельної ділянки № 26 в глиб земельної ділянки № 26 позивач 03.09.2015 року звернулась до суду з відповідним позовом. На підтвердження своїх вимог позивач, серед іншого, надала до суду висновки експерта щодо визначення пошкоджень побудов будинку АДРЕСА_2 .
Так, згідно висновку ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» № 089/2015 від 26.06.2015р. про проведення будівельно-технічного експертного дослідження, який був наданий позивачем разом з позовною заявою, експертом було виявлено наявність пошкоджень в приміщеннях літньої кухні літ. «В» та гаражу літ. «Б» за адресою: АДРЕСА_2 . Пошкодження у приміщеннях вказаних будівель зосереджені на стінах та стелях зі сторони будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці АДРЕСА_4 . У результаті виконаного обстеження та відповідно до наданої документації, експерт встановив, що причинами виникнення пошкоджень в приміщеннях літньої кухні літ «В» та гаражу літ «Д» є будівництво будівель на земельній ділянці АДРЕСА_4 з порушенням вимог будівельних норм (ДБН). Вартість ремонтно-відновлювальних робіт (з врахуванням ринкової вартості будівельних матеріалів), які необхідно виконати для усунення пошкоджень у приміщеннях літньої кухні літ «В» та гаражу літ «Д», розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , визначена відповідно до вимог ДСТУ, складає (з врахуванням ПДВ): 12 635,80 грн.
Крім того, відповідно до вказаного висновку відстань між гаражем, розташованим по АДРЕСА_4 та гаражем літ. «Д» по АДРЕСА_2 ОСОБА_6 складає 0,0 м, що не відповідає вимогам п 3.25 ДБН «360-92**». Крім того, відстань між житловим будинком № 26 ( ОСОБА_9 ) та стіною літньої кухні «В» будинку № 27 ( ОСОБА_6 ) складає 0,0 м -1,20 м, що не відповідає вимогам п 3.25 ДБН «360-92**» «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Також, експерт зазначив, що відповідно до Технічного звіту з кадастрової зйомки земельної ділянки № 27 відстань між межею (огородженням) земельної ділянки № 27 та гаражем літ. «Д» складає 0,46 м, відстань між межею (огородженням) земельної ділянки № 27 та літньою кухнею літ. «В» складає 0,64 м. (т. 1, а.с. 13-24).
Згідно висновку ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» № 170/2016 від 17.10.2016р. про проведення будівельно-технічного експертного дослідження, також наданий позивачем в процесі розгляду справи, у результаті виконаного візуально-інструментального обстеження будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , експертом було виявлено наявність пошкоджень в приміщеннях літньої кухні літ «В», гаражу літ «Б», пошкодження фасадних стін та огорожі. Ринкова вартість ремонтно-відновлювальних робіт (з врахуванням ринкової вартості будівельних матеріалів), які необхідно виконати для усунення пошкоджень житлового будинку АДРЕСА_3 , визначена відповідно до вимог ДСТУ, складає (з врахуванням ПДВ) 72 372,00 грн. У результаті проведеного обстеження експертом було встановлено порушення меж земельної ділянки АДРЕСА_2 збоку землекористувачів земельної ділянки № 26 . Відстань між житловим будинком №26 та стіною літньої кухні літ. «В» ОСОБА_6 складає 0,0 м - 1,20 м, що не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН «360-92**» «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Відстань між гаражем, розташованим по АДРЕСА_4 , та гаражем літ. «Д» по АДРЕСА_2 ОСОБА_6 складає 0,0 м, що не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН «360-92**» «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (т. 1, а.с. 139-145).
Відповідно до наявного в матеріалах справи технічного паспорту станом на 22.04.2003 року житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 , приміщення літньої кухні літ «В» та гаражу літ «Д» побудовані в 1991р. (т. 1, а.с. 29). За даними технічного паспорту житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_2 , який належить  ОСОБА_1  станом на 29.09.2006р., рік побудови гаражу «Б» - 1980, сараю «В», огорожі та бруківки - не зазначено (т. 1, а.с. 88).
Відповідно до висновку ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім.Скибінського С.С.» № 089/2015 від 26.06.2015 р., та № 170/2016 від 17.10.2016р. про проведення будівельно-технічного експертного дослідження, експертом було обстежено територію прилеглої території суміжної ділянки № 26 та встановлено, що частково суміжною межею двох земельних ділянок є будинок № 26 , гараж землекористувача ОСОБА_1 .
Відповідно до технічного паспорту житлового будинку з господарськими будівлями відповідачки станом на 29.09.2006р., наявного в справі, суміжною межею земельних ділянок АДРЕСА_2 позивачки та № 26 відповідачки має бути сарай літ. «В», гараж літ. «Б» землекористувача ОСОБА_1 . Таким чином, фактичне розміщення будівель та споруд відповідача не співпадає з даними технічної інвентаризації будинку № 26 , проведеної в 2006 р.
В процесі розгляду справи ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.05.2019 в зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було залучено до участі в справі ОСОБА_2 , 1976 р.н. та їх дітей: ОСОБА_5 , 1997 р.н., ОСОБА_10 , 2001 р.н., ОСОБА_4 , 2009 р.н. (т. 12, а.с. 82-83).
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
За положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; власність зобов`язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадянам, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природі якості землі.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам . Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно . Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.
Частини 2-3 статті 386 ЦК України встановлюють, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.
За ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
Згідно зі ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.
Відповідно до ч.ч. 1,2 та п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Оскільки між сторонами існує спір щодо меж та порядку користування суміжними земельними ділянками, а висновками експертиз, які містяться в матеріалах справи встановлено, що побудови, які знаходяться на земельній ділянці, яка належить відповідачу (його правонаступником) вчинені з порушенням державних будівельних норм, в тому числі стосовно побудов на земельній ділянці позивача, в результаті чого порушуються права та законні інтереси останнього, апеляційний суд, з врахуванням роз`яснень касаційного суду за результатами розгляду цієї справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог. Разом з тим, оскільки приймаючи рішення по суті позовних вимог суд першої інстанції не повно дослідив обставини, що мають значення для справи та не застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд вважає необхідним змінити та доповнити оскаржуване рішення в частині з врахуванням вищевикладеної позиції апеляційного суду.
Щодо інших доводів апеляційної скарги. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч.ч. 2-3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Змагальність цивільного процесу передбачає активну процесуальну позицію сторін в справі та, відповідно, покладає обов`язки на учасників подавати докази, клопотання, заяви, вчиняти відповідні процесуальні дії з метою доведення власної позиції та спростування позиції опонента. Роль суду за концепцією змагального процесу полягає у балансуванні інтересів сторін, сприянні в реалізації процесуальних прав та обов`язків учасників справи тощо. При цьому суд наділяється активною процесуальною позицією лише в деяких виключних випадках з огляду на характер та предмет спору. В інших випадках за загальним правилом саме на сторони покладається обов`язок вчинення процесуальних дій з метою доведення відповідної позиції. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч.ч. 3-5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачу був наданий повний обсяг процесуальних прав на вчинення відповідних дій, зокрема звернення до суду у встановленому законом порядку та з дотриманням відповідних вимог з клопотаннями про витребування доказів, призначення експертизи в справі, надання альтернативного висновку експерта тощо, що ним, однак, вчинено в процесі розгляду справи не було. При цьому, апеляційний суд зауважує, що позиція сторони не може ґрунтуватися лише на запереченнях висновків суду першої інстанції чи позиції іншої сторони без наведення обґрунтованих доводів та надання належних, допустимих та достатніх доказів. Одночасно, апеляційний суд зауважує, що відповідачі з окремим позовом про усунення перешкод в користуванні власністю не заявляли, з огляду на що апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги 
Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого цивільного законодавства, практику судів вищої інстанції, вказівки касаційного суду в даній справі, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення неповно встановив обставини, які мають значення для справи, апеляційний суд на підставі 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, змінює рішення суду першої інстанції в частині мотивування.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , правонаступники -  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_2  - задовольнити частково.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 червня 2017 року - змінити (доповнити) в частині мотивування. В іншій частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

                                                                               Р.Д. Громік

                                                                       М.М. Драгомерецький 

Повний текст цієї постанови складено 10 січня 2022 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                А.І. Дришлюк

16.12.2021 року                                                                 м. Одеса