ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 лютого 2022 року           справа №431/2790/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 09 листопада 2021 року (повне судове рішення складено 09 листопада 2021 року у м. Старобільську Луганської області) у справі № 431/2790/20 (суддя в І інстанції Олійник С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит Луганської області,

                                                             УСТАНОВИВ:

23.07.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у якій просила суд замінити сторону виконавчого провадження, а саме Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області на Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області.
01.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із уточненою заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у якій просить суд замінити сторону виконавчого провадження, а саме Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
В обґрунтування заяви посилалась на те, що постановою Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області суду від 14.03.2011 позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті Луганської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання перерахувати пенсію задоволено. 
Визнано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті Луганської області № 3 від 04.02.2011 щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 протиправним. 
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті Луганської області провести перерахунок ОСОБА_2 основної пенсії, виходячи з 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст.49,50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01 лютого 2011 року.
Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.08.2011 постанова від 14.03.2011 була залишена без змін.
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 02.08.2019 відновлено втрачене судове провадження у справі № 2-а/345/2011 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті Луганської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання перерахувати пенсію в частині постанови Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 14.03.2011 та замінено сторону виконавчого провадження померлого ОСОБА_2 на ОСОБА_1 
20.01.2021 було відкрите виконавче провадження.
У цей час Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області функцію нарахування пенсії не виконує, Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області припинене, функцію нарахування та виплати пенсії виконує Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, у зв`язку з чим заявник просила суд замінити сторону виконавчого провадження, а саме Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
20.01.2021 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) (далі - Відділ) звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у якій просив суд замінити сторону виконавчого провадження № 61000374, а саме Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області на Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області.
29.09.2021 Відділ звернувся до суду із уточненою заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у якій просить суд замінити сторону виконавчого провадження, а саме Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
В обґрунтування заяви посилався на те, що на виконані у Відділі перебуває виконавчий лист Старобільського районного суду Луганської області від 02.12.2019 № 2а-345/2011 про зобов`язання Управління Пенсійного Фонду України в м. Антрацит Луганської області провести ОСОБА_2 перерахунок основної пенсії, виходячи з 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. ст. 49, 50, 54 ч.4, ст. 67 ч. 3 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01 лютого 2011 року. Замінено у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 2-а-345/2011 сторону виконавчого провадження стягувача ОСОБА_2 на стягувача ОСОБА_1 
20.01.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61000374, копії постанови направлено боржнику для виконання, стягувачу - для відома.
Державним виконавцем направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області про надання інформації з приводу перебування на обліку пенсійної справи ОСОБА_1 у територіальних управліннях Пенсійного фонду України. До державного виконавця надійшла відповідь Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області, з якої встановлено, що згідно Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України – підсистеми призначення та виплати пенсій Луганської області ОСОБА_1 перебуває на обліку в Старобільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області.
Відповідно до «Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07.11.2014 № 1085-р на сьогоднішній день на території м. Антрацит та Антрацитівському районі органи державної влади, в тому числі органи Пенсійного фонду України, тимчасово свої повноваження не здійснюють.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань юридична адреса управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області: 64613, Луганська область, місто Антрацит, вул. Радянська, будинок 19, в процесі припинення не перебуває. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області переміщено не було. На сьогоднішній день управління свою діяльність не здійснює, керівництво управління та працівників звільнено із займаних посад, права та обов`язки іншим управлінням не передавалися. Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області припинене, функцію нарахування та виплати пенсії виконує Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, у зв`язку з чим відділ просив суд замінити сторону виконавчого провадження № 61000374, а саме Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 09 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження та заяву Відділу про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено.
Замінено боржника - Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області у виконавчому провадженні № 61000374 з виконання постанови Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 14 березня 2011 року у справі №2а-345/2011, що набрала чинності за ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2011 року, його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404).
Не погодившись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу місцевого суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заяви і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Постановою Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 14.03.2011 позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті Луганської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання перерахувати пенсію задоволено. Визнано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті Луганської області № 3 від 04.02.2011 щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_2 протиправним. 
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті Луганської області провести перерахунок ОСОБА_2 основної пенсії, виходячи з 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з 75 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст.49, 50, ч.4 ст.54, ч.3 ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01 лютого 2011 року.
Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.08.2011 постанова від 14.03.2011 залишена без змін.
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 02.08.2019 відновлено втрачене судове провадження у справі № 2-а/345/2011 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Антрациті Луганської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання перерахувати пенсію в частині постанови Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 14.03.2011 та замінено сторону виконавчого провадження померлого ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .
З копії постанови від 20 січня 2020 року про відкриття виконавчого провадження заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) вбачається про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2а-345/2011 (2-ав/431/1/19), виданого 02 грудня 2019 року Старобільським районним судом Луганської області.
20.01.2020 заступником начальника Відділу була направлена постанова про відкриття виконавчого провадження до УПФУ в м. Антрациті та Антрацитівському районі Луганської області для виконання.
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час ухвалення нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).
Конституційний Суд України у Рішенні від 20.06.2001 № 10-рп/2001 зазначив, що в Україні на конституційному рівні закріплено право громадян на соціальний захист, що включає, зокрема, і право на одержання пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги (стаття 46 Конституції України). Цьому конституційному праву громадян кореспондує обов`язок держави щодо виплати відповідних грошових коштів.
З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Так, відповідно до статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина перша статті 2 Закону № 1706-VII).
Отже, ураховуючи наведені положення Закону № 1706-VII, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі № 805/402/18 звернула увагу, що прийняття законодавцем цього Закону спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в частині першій статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд)  дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, у якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51- 54).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі № 805/402/18.
Також, Верховним Судом у постановах від 01.10.2019 у справах № 826/3943/16 та № 804/3646/18 сформовані висновки, які полягають у тому, що громадянин України, незалежно від країни проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, у тому числі і на пенсійне забезпечення; пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є правонаступником після смерті чоловіка ОСОБА_2 і внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки від 18.07.2017 № 0000269717 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 17.12.2020, згідно Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України – підсистеми призначення та виплати пенсій Луганської області ОСОБА_1 перебуває на обліку в Старобільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області.
У статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частинами першою та другою статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини першої статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
З вищенаведеного нормативного визначення випливає, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством установлено головну умову, за якої обов`язки боржника може бути перекладено на іншу особу, - це вибуття сторони виконавчого провадження.
За приписами статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
З огляду на зміст наведеної норми процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 КАС України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.
Отже, ухвала про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частиною, а тому заміна сторони в зобов`язанні (правонаступництво) на стадії виконавчого провадження є зміною судового рішення, передбаченою чинним законодавством, що оформлюється ухвалою (стаття 52 КАС України).
Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 (справа № 905/1956/15).
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій узагалі.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 20.02.2019 (справа № 826/16659/15), від 13.03.2019 (справа № 524/4478/17).
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 2а-23895/09/1270.
При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.10.2019 (справа № 812/1408/16).
Водночас, у цій справі обставини справи є відмінними, оскільки правонаступництво у вищевказаних формах не відбулося.
Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Згідно п.3,4 Положення до основних завдань і функцій Пенсійного фонду України належить, зокрема: керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; організація, координація та контроль роботи територіальних органів щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій; вжиття відповідно до законодавства та міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, заходів до переказування пенсій громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які постійно проживають в Україні тощо.
Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, передбачено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету. Виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
Підпунктом 1 п. 4 Положення передбачено, що Пенсійний фонд України розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, нормативно-правових актів міністерств та в установленому порядку подає їх Міністрові соціальної політики.
Слід звернути увагу, що у рамках реформування пенсійної системи відбулася реорганізація територіальних органів Пенсійного фонду - всі підвідомчі управління областей приєдналися до Головних управлінь Пенсійного фонду України. Відповідно усі повноваження територіальних управлінь Пенсійного фонду України здійснюються на рівні Головних управлінь Пенсійного фонду України. Саме Головні управління Пенсійного фонду України є юридичними особами, мають самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.
Як уже зазначалось, ОСОБА_1 є правонаступником за виконавчим листом і стягувачем відповідно до ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 02.08.2019. При цьому, боржником у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2а-345/2011 (2-ав/431/1/19), виданого 02 грудня 2019 року Старобільським районним судом Луганської області, є Управління Пенсійного фонду України м. Антрацит та Антрацитівського району Луганської області.
Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області припинило свою діяльність (дата запису 26.07.2021, номер запису 1003771120003001108, підстава рішення щодо реорганізації).
Під час судового розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження встановлено, що Управління Пенсійного фонду України м. Антрацит та Антрацитівського району Луганської області не ліквідовано у встановленому законом порядку.
Однак загальновідомим є факт проведення на окремих територіях Донецької та Луганської областей антитерористичної операції, Операції об`єднаних сил та визнання таких територій тимчасово окупованими.
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), м. Антрацит Луганської області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Так, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», м. Антрацит Луганської області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція.
Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07.11.2014 № 595 зобов`язано міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації забезпечити до 01.12.2014 переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населенні пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.
Відповідно до постанови Правління Пенсійного фонду України від 12.05.2015 №9-1 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» повноваження щодо обслуговування страхувальників, які перебувають на обліку в управліннях Фонду, що тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, на період проведення антитерористичної операції, зокрема здійснення обліку платежів, що надходять на рахунки органів Пенсійного фонду України, відкриті в установах АТ «Ощадбанк», прийняття звітності, передбаченої законодавством, зняття з обліку страхувальників в органах Пенсійного фонду України, надання довідок, встановлених законодавством, формування звітності та виконання завдань, передбачених підпунктами 2-4, 6, 9-12, 16, 19 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486, покладено на управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління Донецької та Луганської областей згідно з додатком до цієї постанови (далі - управління Фонду, які здійснюють повноваження з обслуговування страхувальників).
Згідно з Переліком управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь Донецької та Луганської областей, які здійснюють повноваження з обслуговування страхувальників на період проведення антитерористичної операції, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 12.05.2015 №9-1, частину повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області передано саме Управлінню Пенсійного фонду України в м. Рубіжному, 93010, м. Рубіжне, вул. Володимирська, 4.
Крім того, судами установлено, що на підставі постанови КМУ від 21.12.2016 № 988 управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному було реорганізовано в Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України.
Відповідно до постанови КМУ «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» від 09.10.2020 № 925 реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до Головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком. Так, у додатку до вищевказаної постанови міститься Перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом приєднання, з якого вбачається, що до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області приєднується, зокрема, Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України, Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України.
Також слід звернути увагу на постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», у якій зазначено, що про визначенні процесуального правонаступництва судам слід виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, та враховувати, що якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то в такому випадку суду необхідно залучити до участі у справі їх правонаступників. У випадку ж відсутності правонаступників суду необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить вирішення питання про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача.
У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач судом залучається інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Виходячи з положень статей 55, 56 Конституції України у будь-якому разі в названих вище випадках спірні правовідносини допускають правонаступництво, а тому суди повинні враховувати, що відмова у відкритті або закриття провадження у такій справі з підстав ліквідації (припинення діяльності, позбавлення частини повноважень, звільнення з посади, скорочення посади) суб`єкта владних повноважень є неприпустимими.
У рішенні Конституційного Суду України (Велика палата) від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 Суд звернув увагу на принцип інституційної безперервності, який полягає у тому, що органи державної влади, встановлені Основним Законом України, продовжують функціонувати в інтересах Українського народу та реалізовувати свої повноваження, виконувати завдання і функції, визначені у Конституції України, незалежно від цих змін, якщо тільки цими змінами не передбачено істотну (докорінну) зміну їх конституційного статусу, у тому числі їх ліквідацію.
Крім того, варто наголосити, що судове рішення у справі №2а-345/2011, яким зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України в м. Антрацит Луганської області провести ОСОБА_2 перерахунок основної пенсії, виходячи з 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст.49, 50, 54 ч.4, ст. 67 ч.3 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01 лютого 2011 року, набрало законної сили 11.09.2011 за ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.08.2011, тобто фактично з цього часу позивач мав право на отримання перерахованої пенсії.
При цьому, як встановлено ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Частинами другою та третьою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 № 5-рп/2013).
Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні, у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Також, Конституційний Суд України, узявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.
Крім того, суд звертає увагу на Рекомендації №Rec 16 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про виконання адміністративних рішень і судових рішень в області адміністративного права, в розділі II Рекомендацій «Виконання судових рішень, що стосуються адміністративних органів» зазначено, що Держави-члени повинні забезпечити, щоб адміністративні органи виконували судові рішення в розумні терміни. Щоб повністю виконати судові рішення, адміністративні органи повинні вживати всіх необхідних заходів відповідно до законодавства (пункт а). У випадку невиконання адміністративним органом судового рішення, повинна бути передбачена відповідна процедура забезпечення виконання цього рішення (пункт b).
Також судами враховано практику застосування Європейським судом з прав людини Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Так ЄСПЛ зазначив, що неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини (справа Жовнер проти України, заява № 56848/00, пункт 33). Суд також зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.
Суд звертає увагу на пілотне рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 27 лютого 2007 року по справі «Істинна Православна Церква в Молдові та інші проти Молдови» у справах, де боржником є сама держава, не має значення, який із органів державної влади брав участь у судових спорах та який із них несе відповідальність за виконання кінцевого рішення. Держава має бути спроможною виконати судове рішення, ухвалене на користь сторони, упродовж розумного строку.
Згідно з пунктом 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№29979/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.
Суд також вважає за необхідне наголосити на тому, що виконання судового рішення, яке набрало законної сили, є складовою частиною принципу юридичної визначеності, без якого є неможливим ефективне відновлення порушених прав, за захистом яких особа звертається до суду.
Отже, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Підсумовуючи вищенаведене, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що для здійснення ефективного захисту прав ОСОБА_1 , як громадянки України, яка є правонаступником після смерті чоловіка ОСОБА_2 і внутрішньо переміщеною особою, необхідно замінити боржника у виконавчому листі, виданому на виконання постанови Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 14.03.2011 у справі №2а-345/2011 з Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит та Антрацитівському районі Луганської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи переконливих доводів, які б були безпідставно залишені поза увагою суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області – залишити без задоволення.
Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 09 листопада 2021 року у справі № 431/2790/20 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 22 лютого 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          Т. Г. Гаврищук          

                                                                                                         А. А. Блохін