ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 березня 2022 року 	м.Суми	

                                                               Справа №582/949/21 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/380/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
       на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Жмурченка В.Д., у приміщенні Недригайлівського районного суду Сумської області, повний текст рішення складено 17 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :
08 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до свого батька ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти, у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, щомісячно, починаючи стягнення з 07.11.2021 і до закінчення нею навчання, тобто до 30.06.2026. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що навчається на другому курсі денної форми навчання медичного факультету № 1 Національного медичного університету імені О.О.Богомольця, термін навчання шість років. У зв`язку з продовженням навчання вона потребує матеріальну допомогу на харчування, одяг та інші речі першої необхідності, оплату житла тощо. Проте відповідач з нею не спілкується і в добровільному порядку допомоги не надає. Її мати ОСОБА_3 підтримує її матеріально і допомагає, але у неї на утриманні знаходиться ще двоє малолітніх дітей, а тому в повній мірі вона не в змозі її забезпечувати. 
Недригайлівський районний суд Сумської області рішенням від 17 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнив.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь повнолітньої доньки ОСОБА_2 аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07 листопада 2021 року на період навчання і до закінчення навчання - до 30 червня 2026 року.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустив до негайного виконання.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, неповноту їх з`ясування, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить: скасувати рішення суду першої інстанції у даній справі, та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 07 листопада 2021 року на період навчання і до закінчення навчання - до 30 червня 2026 року. 
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що визначений судом розмір аліментів ј частина заробітку (доходу) відповідача не відповідає обставинам справи, вимогам закону та є завищеним. При цьому зазначає, що позивачкою не доведено той факт, що навчаючись безкоштовно на державній формі фінансування, вона потребує у зв`язку з навчанням матеріальної допомоги саме в розмірі ј частини заробітку (доходів) відповідача. Суд безпідставно не врахував той факт, що він є безробітним, що підтверджується відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та копією трудової книжки. Також судом не враховано той факт, що він перебуває в офіційному шлюбі, від якого на утриманні має малолітню дитину. Зазначає, що не враховано рівність обов`язку батьків з утримання дитини, потреби дитини та наявність у неї самостійного доходу у вигляді стипендії. 
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Посилається на те, що подаючи позов до суду, вона вважала очевидним, що коли вона навчається не за місцем проживання, це потребує додаткових витрат на проїзд до місця навчання та оплати гуртожитку. Також зазначає, що відповідач свідомо приховує факт свого працевлаштування за межами України. Він працює завідувачем хірургічним відділенням Богородицької районної лікарні Тульської області Російської Федерації, що підтверджується відгуками та загальнодоступною інформацією із офіційних сторінок, веб-сайту медичного закладу. Відповідач не надав суду першої інстанції належних доказів незадовільного майнового стану, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки наявних у матеріалах справи доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку з дотриманням норм матеріального та процесуального права. До відзиву позивачка додала копії проїзних квитків до місця навчання, вартість та квитанції про оплату проживання в гуртожитку, роздруковані скріни сторінок та веб-сайту Богородицької районної лікарні Тульської області Російської Федерації. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що батьками позивачки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а. с. 2; 4).
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка досягла повноліття.
Згідно довідки № 1037 від 16.08.2021 ОСОБА_2 є студенткою ІІ-го курсу Національного медичного університету імені О. О. Богомольця денної форми навчання. Термін навчання 6 років. Навчається за рахунок коштів державного бюджету (а. с. 6).
З довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка навчається на денній формі в навчальному закладі у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів суд виходив з того, що такий розмір аліментів буде розумним, достатнім для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для утримання доньки, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суд дійшов правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
За змістом ч. 1 ст. 198 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 1,2 ст. 200 СК України).
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі наданих позивачкою доказів судом першої інстанції встановлено, що позивачка є повнолітньою дочкою відповідача, навчається на денній формі, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. 
Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з навчанням позивачка проживає в гуртожитку в м. Києві, оплачує проживання в ньому. Також є такими, що не підлягають доведенню її витрати на проїзд, харчування, придбання одягу і необхідних навчальних матеріалів. Відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я. За наявності малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , регулярно сплачував аліменти в розмірі ј частини щомісячного заробітку (доходів) на утримання позивачки, до досягнення нею повноліття, що підтверджується відповідними документами Недригайлівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а. с. 19-22). Доказів того, що він втратив таку можливість після досягнення донькою повноліття, відповідачем не надано. 
Колегія суддів також не бере до уваги твердження відповідача про те, що він є безробітним, оскільки на підтвердження цієї обставини ним не надано належних та допустимих доказів, зокрема довідку центру зайнятості населення про те, що він є безробітнім та перебуває у зв`язку з цим на відповідному обліку. Відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та копія трудової книжки не підтверджують факт відсутності роботи у відповідача, оскільки він може працювати не офіційно або за межами України. 
Крім того, зазначаючи про те, що він є безробітнім, відповідач не повідомляє суду за рахунок яких коштів він утримує себе, дружину, малолітню дитину та сплачував аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття. Не надано відповідачем і доказів того, що позивачка отримує стипендію. Клопотання про витребування таких доказів з навчального закладу ним, у встановленому Цивільним процесуальним кодексом України порядку, не було заявлено суду. 
Інші доводи апеляційної скарги, за встановлених обставин, не впливають на висновки суду по суті спору. 
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -  	Т. А. Левченко	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   О. І. Собина