П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року
м. Рівне

Справа № 569/18837/19
Провадження № 22-ц/4815/1459/21

         Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді – Шимківа С. С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.
секретар судового засідання – Ковальчук Л.В.,

учасники справи: 
позивач       –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 серпня 2021 року (ухвалене у складі судді Ковальова І.М.) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,-

       в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. 
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18 вересня 2014 року між ним та  ОСОБА_2 було укладено шлюб, у якому в них народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданим 25 березня 2015 року. 08 листопада 2016 року шлюб було розірвано на підставі заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області. За рішенням суду дочка залишилася проживати разом з матір`ю. Зазначає, що у квітні 2018 року надав дозвіл на тимчасові поїздки дитини за кордон з умовою, що йому не будуть чинити перешкоди у зустрічах з дитиною, однак з часом, з невідомих йому причин, відповідач та її родина почали чинити перешкоди у його участі у вихованні дочки. Зокрема, у 2018 році ОСОБА_2 двічі протягом року на тривалий час (півроку) вивозила дочку за кордон, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості спілкуватися з нею будь-якими доступними засобами з вересня 2018 року і до кінця 2018 року. Будь-які спроби побачитися з дитиною відповідачем ігнорувалися. Таким чином, вперше дочку побачив лише 20 березня 2019 року, та й то після роз`яснення, що у випадку вчинення нею перешкоди викликатиме працівників поліції, а тому у той же день звернувся до органу опіки та піклування про встановлення графіку зустрічей з дитиною. При цьому наголошує, що ОСОБА_2 двічі подавала клопотання про відкладення розгляду даного питання, хоча так і не з`явилася на її засідання та жодних пропозицій не надавала. Розпорядженням голови Рівненської міської ради від 18 червня 2019 року № 606-р було встановлено графік побачень з донькою, однак незважаючи на це, стверджує, що бачив дитину двічі за три місяці. Крім цього, відповідач двічі влітку 2019 року подавала до суду позов про вивезення дитини за кордон без згоди батька. У серпні того ж року вона знову вивозила доньку за кордон, але без його згоди, а тому у листопаді він скасував заяву про надання дозволу на тимчасове вивезення дитини за кордон. 
Просив суд усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення запропонованого ним графіку побачення з дитиною.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 серпня 2021 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною – задоволено частково. 
Встановлено та затверджено наступний графік побачень батька з дитиною, а саме: необмежене спілкування з донькою особисто, а також засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного контакту між батьком та донькою; спільний відпочинок та оздоровлення доньки та батька: в період літніх та зимових канікул (1/2 кожних канікул) решта канікул за домовленістю. Донька проводить час з батьком на території фактичного проживання батька, або на його розсуд; спільне дозвілля батька з дитиною: кожного парного року на державні свята: 1 січня, 7 січня або 25 грудня, а також на день народження самої дитини – 20 березня та на день народження батька – 16 вересня, з попереднім узгодженням з матір`ю; побачення з донькою за її фактичним місцем проживання чи перебування, на території фактичного місця проживання чи перебування або на його розсуд в усі інші дні року з попереднім узгодженням з матір`ю. У разі неможливості побачення батька з донькою внаслідок об`єктивних обставин (хвороби дитини, зміни розпорядку занять у дошкільному закладі, школі чи будь-якому іншому навчальному закладі) батько отримує право на побачення із донькою в інший, вільний від навчання день.
У задоволенні вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною відмовлено за недоведеністю.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що визначений спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною відповідно до розпорядження голови Рівненської міської ради від 18 червня 2019 року №606-р є цілком реалізованим, що у свою чергу, свідчить про відсутність ознак порушення прав батька відповідачем, а відповідно і підстав для задоволення позову в частині усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Враховуючи, що донька потребує спілкування з батьком та має бажання спілкуватися з ним, позивач не позбавлений батьківських прав, має бажання та намір спілкуватися, утримувати та виховувати доньку, а також те, що між позивачем та відповідачем виникли особисті неприязні стосунки, що не може впливати на спілкування батька з донькою, місцевий суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову в частині визначення порядку побачень позивача з дитиною. Вказаний у позовній заяві графік, на думку місцевого суду, є занадто напруженим і фактично вириває дитину з кола сім`ї, у якій вона проживає і повинна перебувати більше часу, тому суд вважав доцільним затвердити графік побачень батька та доньки, запропонований відповідачем.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду,  ОСОБА_1  оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки встановив графік побачень з дитиною, який запропонувала відповідач, а не зазначений ним у позовних вимогах. Стверджує, що незважаючи на наявність встановленого розпорядженням міського голови графіку побачень з донькою, ситуація не покращилася, адже відповідач продовжує безпідставно чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Вказує, що коли йому вдається встановити певний графік відвідування доньки, то відповідач втручається та негативно впливає на їхні стосунки з дитиною. Вважає, що доводи ОСОБА_2 про те, що вона не перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
З наведених міркувань просить змінити рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні наступних позовних вимог: усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення наступного графіку та способу зустрічей із дочкою: 
- кожного парного року на державні офіційні свята: 1 січня; 7 січня, 25 Грудня; 8 Березня, 1 Травня; 9 Травня; 28 Червня; 24 Серпня; 14 Жовтня; Пасха (Великдень); Трійця за місцем проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , або в інших населених пунктах України без участі та присутності ОСОБА_2 ;
- на дні народження самої дитини та родини: ІНФОРМАЦІЯ_3 дитини, ІНФОРМАЦІЯ_4 батька, ІНФОРМАЦІЯ_5 - день народження тітки, за місцем проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , в інших населених пунктах України без участі та присутності ОСОБА_2 ; 
- в період осінніх, зимових, весняних та літніх шкільних канікул (1/2 усіх періодів канікул) за місцем проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , або в інших населених пунктах України без участі та присутності ОСОБА_2 ;        - в усі інші дні року за проханням ОСОБА_1 шляхом повідомлення про це прохання ОСОБА_2 засобами телефонного чи електронного зв`язку за місцем проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , або в інших населених пунктах України без участі та присутності ОСОБА_2 ;
- у період хвороби дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем її фактичного знаходження (проживання, лікування)..
Зобов`язати ОСОБА_2 дотримуватися визначеного та встановленого судом способу, режиму і графіку прийняття участі ОСОБА_1 у зустрічах, спілкуваннях та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не чинити перешкод зустрічам з дитиною та у разі неможливості участі у вихованні та спілкуванні з дитиною внаслідок об`єктивних обставин (хвороби дитини, зміни розпорядку занять у дошкільному закладі чи у школі, співпадіння державного свята із неділею - вихідним днем та іншого) надати інший день замість встановленого графіком..
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засобами телефонного та Інтернет-зв`язку в будь-який час протягом доби.
Зобов`язати ОСОБА_2 за два дні до дня зустрічі з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити мене про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 25 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №773. 
У подальшому шлюб між сторонами було розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 листопада 2016 року. Дитину було залишено на проживанні з матір`ю.
Розпорядженням Рівненського міського голови від 18 червня 2019 року №606-р визначено спосіб участі позивача ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено можливість побачень з донькою: щорічно тривалістю 60 календарних днів в місці визначеному за попереднім погодженням з матір`ю дитини, для відпочинку та оздоровлення; щороку на наступний день після дня народження дитини; щороку в день народження батька, баби та діда; половину державних свят за попереднім погодженням із матір`ю дитини.
Обґрунтовуючи даний позов, ОСОБА_1 зазначає, що незважаючи на встановлений вищевказаним розпорядженням Рівненського міського голови порядок його побачень з донькою, у нього відсутня можливість приймати активну участь у вихованні та побаченнях з дитиною. 
Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. 
Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Згідно вищезазначеного Розпорядження Рівненського міського голови від 18 червня 2019 року, окрім кількості днів для побачень батька з дитиною чітко визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено можливість побачень з донькою за попереднім погодженням із матір`ю дитини. 
Тобто, даним Розпорядженням надавалося право в межах кількості встановлених 60 днів або погоджувати зустрічі батька з дитиною у певну дату, або відмовляти у такому погодженні.
Позивач вважає, що обов`язок відповідача зобов`язує її забезпечувати можливість забирати з дому дитину на першу його вимогу. Таким чином, своєрідне трактування сторонами – позивачем та відповідачем змісту Розпорядження призвело до певного конфлікту інтересів, однак жодним чином не доводить, що відповідач навмисно чинила перешкоди батькові у побаченні з донькою.
Правовому захисту у даному випадку може підлягати право у реалізації якого чиняться перешкоди, тобто здійснюється активна протидія засобам досягнення певної мети, однак позивач про свої спроби зустрітися з дитиною за місцем проживання, у дошкільному закладі, чи інших місцях не повідомляє; до служби у справах дітей з метою уникнення перешкод в отриманні побачень або фіксації фактів невиконання розпорядження міського голови не звертався.
Тому, правомірною є відмова суду першої інстанції в частині позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною за їх недоведеністю.
Враховуючи, принцип рівності батьківських прав, а також те, що донька потребує спілкування з батьком та має бажання спілкуватись з ним, який не позбавлений батьківських прав, має бажання та намір спілкуватися, утримувати та виховувати доньку, а також наявність у сторін сталих неприязних стосунків, які не повинні впливати на спілкування батька з донькою, колегія суддів погоджується із визначеним місцевим судом порядком та графіком побачень ОСОБА_1 з його донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що насамперед відповідатиме якнайкращим інтересам останньої.
Покликання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки визначений судом порядок не відповідає його позовній заяві є необґрунтованими.
Розглядаючи спори стосовно визначення порядку побачень з дитиною того з батьків, який проживає окремо, суд, враховуючи позовні вимоги, самостійно обирає та визначає такий порядок побачень, який насамперед відповідатиме інтересам дитини. Під час розгляду такої категорії справ, суд необмежений порядком, який визначений позивачем у позовній заяві.
За таких обставин, враховуючи часткове задоволення місцевим судом позовних вимог ОСОБА_1 , апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права.
Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. 
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 серпня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.
Судді:                                                                 Боймиструк С.В. 
        Гордійчук С.О.