ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 754/4353/17
провадження № 61-16801св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Артемчук Тарас Володимирович,
заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 серпня 
2019 року, постановлену суддею Болотовим Є. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст подання
У червні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Артемчук Т. В. звернувся з поданням про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_2 .
Подання мотивував тим, що у його провадженні перебуває виконавче провадження № 58530018 з примусового виконання виконавчого листа № 754/4353/17, виданого 17 січня 2019 року Деснянським районним судом 
міста Києва. Вказаний виконавчий лист виданий на виконання рішення, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики, що складає 1 103 823,75 грн, звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , 3/4 частки якої належить ОСОБА_2 , 1/4 частка - ОСОБА_3 ; встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною в розмірі 517 000 грн. Боржником у даному виконавчому провадженні є ОСОБА_2 .
Зазначав, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 4 березня 2019 року направлено боржнику рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому листі, тому згідно зі статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення. Постановою приватного виконавця 
від 19 березня 2019 року, направленою боржнику рекомендованим листом, призначено виконавчі дії з опису та арешту майна боржника на 27 березня 
2019 року о 15 год за адресою: АДРЕСА_2 . В зазначений день та час боржник не забезпечила доступ приватному виконавцю до квартири, двері зачинені, про що складено відповідний акт. За відомостями з місця роботи ОСОБА_2 в цей день на робочому місці не перебувала. У подальшому в телефонній розмові з ОСОБА_2 приватний виконавець запропонував боржнику повідомити зручну для неї дату та час проведення опису й арешту майна, однак чіткої відповіді від неї не отримав. 
Приватним виконавцем повторно призначено виконавчі дії з опису й арешту майна боржника на 17 квітня 2019 року о 16 год, про що винесено відповідну постанову від 4 квітня 2019 року. Копію вказаної постанови приватний виконавець відправив боржнику, однак лист повернувся неврученим з підстав закінчення терміну зберігання.
За таких обставин просив надати дозвіл на примусове проникнення до житла ОСОБА_2 - квартири АДРЕСА_1 з метою проведення опису і арешту майна.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2019 року, постановленою у складі судді Скрипки О. І., відмовлено у задоволенні подання.
Суд першої інстанції виходив з того, що право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань. Обов`язок доказування обставин щодо ухилення боржника від виконання зобов`язань відповідно до статей 12, 81 ЦПК України покладається в даному випаду на приватного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.
Місцевий суд зазначив, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження та призначення виконавчих дій на 27 березня 2019 року боржником отримано 2 квітня 2019 року, тому відсутні підстави вважати, що
27 березня 2019 року боржник умисно не забезпечила приватному виконавцю доступ до квартири, оскільки вона не була належно та вчасно повідомлена про проведення таких дій. Про проведення виконавчих дій 17 квітня 2019 року боржник також не була обізнана, оскільки копію постанови не отримала, що також свідчить про відсутність підстав стверджувати, що дії боржника щодо ненадання доступу до квартири є умисними.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Артемчук Т. В. оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Т. В. на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2019 року визнано неподаною та повернено заявнику.
Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з невиконання заявником вимог ухвали Київськогоапеляційного суду від 12 липня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, якою запропоновано заявнику доплатити судовий збір у розмірі 1 536 грн, тому суд вважав наявними підстави для визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Артемчуку Т. В. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У вересні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Артемчук Т. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку суду апеляційної інстанцій про покладення на нього обов`язку сплачувати судовий збір за ставкою, яка сплачується юридичною особою або фізичною особою-підприємцем.
Заявник вказує, що приватний виконавець не є юридичною особою або фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
На думку заявника, сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судовий збір», тому залишення його апеляційної скарги без руху з підстав несплати судового збору у повному обсязі та повернення апеляційної скарги у зв`язку з неусуненням вказаного недоліку не відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі і ухвалою цього ж суду від 17 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду. 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Т. В. на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 12 серпня 2019 рокуздійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.
У справі, яка переглядається, ухвалою Київського апеляційного суду 
від 12 серпня 2019 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Т. В. на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2019 року визнано неподаною та повернено заявнику.
За змістом частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій 
статті 34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.
З 15 грудня 2017 року ЦПК України не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20) викладено висновок про те, що, регламентуючи порядок вирішення питання відкриття апеляційного провадження у справі, закон невипадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, та ті, які вирішує суд апеляційної інстанції.
Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху спрямована на усунення її недоліків щодо форми та змісту. Ця ухвала не перешкоджає доступу особі до суду, адже після виправлення у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги особа може розраховувати на те, що суд відкриє апеляційне провадження.
Натомість ухвали про повернення апеляційної скарги та про відмову у відкритті апеляційного провадження створюють таку перешкоду і зумовлюють необхідність докласти додаткові зусилля для оскарження судового рішення суду першої інстанції. Тому постановлення таких ухвал вимагає від суду апеляційної інстанції особливої ретельності, що досягається, зокрема, шляхом розгляду означених питань не одноособово суддею-доповідачем, а колегією апеляційного суду у складі трьох суддів.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, вправі розраховувати на те, що вказані питання розгляне колегіальний склад апеляційного суду, який передбачений частиною третьою статті 34 ЦПК України для перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції. А такий перегляд регламентований у Главі І «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.
Таким чином, постановлення апеляційним судом ухвали про повернення апеляційної скарги одноособово не відповідає нормам процесуального права, що призвело до порушення правил щодо складу суду, тому вказана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 
2021 року у справі № 369/13653/18 (провадження № 61-7375св21), від 7 липня 2021 року у справі № 308/12828/19 (провадження № 61-4553св21), від 8 вересня 2021 року у справі № 759/12750/19 (провадження № 61-17594св19), 
від 22 вересня 2021 року у справі № 132/2522/20 (провадження № 61-19443св20), від 29 вересня 2021 року у справі № 569/10882/20 (провадження № 61-5057св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 520/16369/13-ц (провадження 
№ 61-12066св20) та від 6 жовтня 2021 року у справі № 128/3395/20 (провадження № 61-8856св21).
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги).
Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду (пункт 1 частини першої статті 411 ЦПК України у вказаній редакції Кодексу).
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України в цій же редакції Кодексу підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Суд апеляційної інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального закону, тому оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до апеляційного суду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції помилково постановив ухвалу про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги заявнику одноособово, обставини щодо існування або відсутності правових підстав для відкриття апеляційного провадження має оцінити суд апеляційної інстанції колегією у складі трьох суддів.
Щодо судових витрат 
Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 411 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Тараса Володимировича задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий Судді:  	І. М. Фаловська  В. М. Ігнатенко С. О  Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук