ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 січня 2022 року           справа №200/4021/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року (повний текст складено 30 червня 2021 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/4021/21 (суддя І інстанції – Шувалова Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними, зобов`язання вичинити певні дії,- 

                                                              У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив суд: визнати протиправними дії Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року, ненаданні довідки-розрахунку для надання до Головного управління Пенсійного фонду України з метою перерахунку пенсії; зобов`язати Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки зробити розрахунок індексації та надати довідку-розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року для звернення до ГУ ПФУ в Донецькій області з метою перерахунку пенсії; зобов`язати Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки зробити відповідні розрахунки виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року та провести їх виплату позивачу.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі № 200/4021/21 позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року; зобов`язано Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно- правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовуваіти подорожчання споживчих товарів і послуг. Тобто слід вважати, що індексація грошового забезпечення військовослужбовців - це механізм підвищення належного до видачі грошового забезпечення військовослужбовців і не є його складовою.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.8-10).
Позивач є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданого Управлінням соціального захисту населення Волноваської райдержадміністрації 14.07.2020 року (а.с.11).
Позивач проходив військову службу у Волноваському районному військовому комісаріаті, остання займана посада - командир відділення, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 (а.с.15-17).
Відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 14 серпня 2019 року № 166, ОСОБА_1 , командира 3 відділення охорони взводу охорони Волноваського районного військового комісаріату Донецької області оперативного командування “Схід” Сухопутних військ Збройних Сил України, відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” звільнено з військової служби у відставку, за підпунктом “б” (за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положенням про проходження громадянами України військової служби) та з 14 серпня 2019 року виключено із списків особового складу Волноваського районного військового комісаріату Донецької області та всіх видів забезпечення (а.с.18).
Згідно довідки від 25 травня 2018 року № 3265 про безпосередньо участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої Волноваським районним військовим комісаріатом підполковником ОСОБА_2 , сержант ОСОБА_1 у період з 02.04.2015 року по 14.03.2016 року, з 03.04.2016 року по 08.07.2016 року, з 07.08.2016 року по 01.05.2017 року, з 19.05.2017 року по 15.08.2017 року, з 31.08.2017 року по 29.04.2018 року, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (а.с.12).
Відповідно до довідки від 14 серпня 2019 року № 5395 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої Волноваським районним військовим комісаріатом підполковником ОСОБА_2 , сержант ОСОБА_1 у період з 10.05.2018 року по 15.07.2018 року, з 31.07.2018 року по 16.10.2018 року, з 31.10.2018 року по 05.06.2019 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с.13).
25 січня 2021 року позивач звертався до відповідача із заявами про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення та надання відповідних довідок-розрахунків для звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для перерахунку пенсії (а.с.19-21).
Відповідач листом від 11 лютого 2021 року № 09/02/192 відмовив позивачу у проведенні індексації грошового забезпечення та зазначив, що індексація з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, у  зв`язку з відсутністю механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації в період з січня 2016 року по лютий 2018 року, тому неможливо її нарахувати та виплатити. Крім того, повідомив, що індексація грошового забезпечення з 01 грудня 2018 року по 14 серпня 2020 року позивачу нараховувалась та виплачувалась щомісяця (а.с.22-23).
Як убачається з довідки від 11 лютого 2021 року № 09/02/51, виданої обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_1 з грудня 2018 року по серпень 2019 року нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення (а.с.25).
18 лютого 2021 року позивач звертався до Департаменту фінансів Міністерства оборони України із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 2016 року по грудень 2018 року та надання відповідних розрахунків для звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для перерахунку пенсії (а.с.26-28).
Фінансово-економічне управління командування сухопутних військ Збройних Сил України листом від 15 березня 2021 року № 116/14/4/506/л повідомив позивача про те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року – лютому 2018 року у Міністерстві оборони не було. Відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 року № 78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні роки не має. Отже, зазначив, що підстав для нарахування та виплати індексації за період з січня 2016 року по березень 2018 року не убачається. Право на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців настає у грудні 2018 року. Індексація грошового забезпечення з 01.12.2018 року до 14.08.220 року нараховувалась та виплачувалась щомісяця (а.с.29).
З довідки від 22 квітня 2021 року № 09/02/135, виданої Донецьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, убачається, що ОСОБА_1 за період з січня 2016 року по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась (а.с.44).
Предметом даного спору є розрахунок індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року.
Щодо твердження відповідача про порушення позивачем при зверненні до суду з даним позовом вимог статті 122 КАС України, суд зазначає наступне.
Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права" ( рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції». France), Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Зазначеною статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням.
Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Спірні правовідносини стосуються проходження служби лише в частині невиплат сум грошового забезпечення за час проходження військової служби. Для таких правовідносин законодавством звернення до суду не обмежено будь-яким строком у відповідності до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, якою встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно з рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 № 9-рп/2013  зі змісту якого слідує, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Оскільки поняття грошового забезпечення в даній справі є аналогічним поняттю заробітної плати та враховуючи висновок Верховного Суду (постанові від 03.04.2019 року у справі №638/9697/17), що індексація грошового забезпечення має систематичний характер та має бути врахована у складі грошового забезпечення, суд дійшов висновку по відсутність підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (абзац 2 частини третьої статті 9 вказаного Закону).
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно зі статтею 2 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” № 1282-ХІІ (далі – Закон № 1282-ХІІ)  індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (стаття 4 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до статті 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до статті 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок №1078).
Згідно із пунктом 1-1 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
З викладеного вище виходить, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації.
Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації, посилання на відсутність фінансування у відповідача є необґрунтованою.
При цьому, суд критично ставиться на посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року № 248/3/9/1/2, оскільки такі роз`яснення мають інформативний характер та не підміняють собою норми Законів.
Крім того, доводи відповідача ґрунтуються на відсутності фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Міністерства оборони України.
Разом з цим, суд зауважує, що відсутність фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України не може позбавляти позивача права на отримання належних йому сум, оскільки індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом невиділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Отже, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
В рішенні Конституційного суду України № N 7-рп/2004 від 17.03.2004 по справі № 1-13/2004 зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України (254к/96-ВР) видокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України (254к/96-ВР) перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 N 8-рп/99 (v008p710-99) у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 N 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 N 5-рп/2002 ( v005p710-02 ) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Вищезазначена  позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 21 листопада 2019 року у справі № 815/5547/17, від 05 лютого 2020 року по справі № 825/565/17.
Враховуючи вищевикладене, ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у період служби з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року свідчить про порушення відповідачем вимог Закону від № 1282-XII та Порядку № 1078.
Суд зазначає, що проведення розрахунку індексації грошового забезпечення позивача входить до дискреційних повноважень відповідача, для перевірки правильності якого необхідним є повідомлення суду вхідних даних для обчислення, зокрема відомостей про грошове забезпечення позивача у період з 01 січня 2016 року по листопад 2018 року тощо.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: - визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); - визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); - визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); - інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок допущення протиправної бездіяльності відповідачем щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року.
Враховуючи висновок про допущення відповідачем протиправної бездіяльності через нездійснення розрахунку та виплати індексації у період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача провести розрахунок позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року та виплату суми нарахованої індексації.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати довідку розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2018 року, суд зазначає, що вони є передчасними, оскільки відповідач жодних дій по фактичному нарахуванню індексації грошового забезпечення ще не здійснив, тому на час розгляду справи відсутні підстави вважати, що відповідачем після нарахування та ввиплати за цим рішенням суду належних сум, не буде видано позивачу відповідну довідку, а тому права позивача в цій частині на даний час не є порушеними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі № 200/4021/21 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі № 200/4021/21 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 11 січня 2022 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                І.В. Сіваченко