Постанова
Іменем України 
 
12 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 642/5814/18
провадження № 61-17285св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Національний банк України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Національного банку України (далі - НБУ) про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником нежитлових приміщень першого поверху НОМЕР_2 літ. «А-1» у двоповерховому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказував, що приміщення другого поверху є частиною нежитлової прибудови літ. «А1-3», проінвентаризовані та зареєстровані як нежитлові приміщення 
2-го поверху НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та належать державі в особі НБУ на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 02 вересня 2014 року.
31 березня 2017 року на другому поверсі у приміщеннях НОМЕР_1 нежитлової прибудови літ. «А1-3», що розташована над приміщеннями, які належать йому, виникла пожежа, яка була локалізована рятувальною службою ДСНС  м. Харкова. Причиною пожежі вказано занесення відкритого джерела вогню із зовні, що підтверджується актом про пожежу та звітом про причини виникнення пожежі від 04 квітня 2017 року.
В результаті вказаної пожежі в приміщеннях відповідача та застосування засобів тушіння постраждало його майно, а саме безпосередньо приміщення та продукція, що в ньому зберігалась (ґудзики), чим було спричинено майнову шкоду.
Актом КП «Жилкомсевіс» від 04 квітня 2017 року встановлено, що йому нанесено матеріальні збитки внаслідок зазначеної пожежі та її ліквідації, детально описані пошкодження приміщення згідно експлікації.
Відповідно до акта виявлення та встановлення зіпсованої продукції, складеного ФОП ОСОБА_1 03 квітня 2017 року, визначено продукцію, яка прийшла в негідність в результаті пожежі та її ліквідації.
Згідно звітів про оцінку розміру прямого збитку, складеного ТОВ «Аргумент-Експерт» № 673/05-17 від 22 травня 2017 року та № 673/05-17 від 22 травня 2017 року, матеріальний збиток, завданий йому в результаті втрати продукції в кількості 48 найменувань, визначено у розмірі 89 374,18 грн та в результаті пошкодження нежитлових приміщень у розмірі 300 417,38 грн.
Також зазначав, що в результаті пожежі йому завдана і моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, яких він зазнав внаслідок несправедливості. Вказував, що ним було втрачено професійні зв`язки, він не зміг виконати умови договору, не отримав прибутки, постраждала його ділова репутація, він нервував, вказані обставини порушили його звичайний ритм життя та він був вимушений прикладати додаткові зусилля для організації життя та бізнесу в нових умовах.
Враховуючи наведене просив суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду, завдану внаслідок залиття, в розмірі 300 417,38 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року у складі судді Гримайло А. М. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з НБУ на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок пожежі та залиття, у розмірі 300 417,38 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Судове рішення місцевого суду мотивовано тим, що позивачем надано докази, які підтверджують завдання йому майнової шкоди. Натомість відповідач не спростував належними та допустимими доказами відсутність своєї вини у спричиненні завданої шкоди позивачу, клопотань про проведення відповідних судових експертиз не заявляв, не надав суду інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди.
Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі         20 000,00 грн, суд першої інстанції виходив із засад розумності, справедливості та вважав, що вказана сума є необхідною та достатньою для покриття завданої шкоди.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року апеляційну скаргу представника Національного банку України -           Калугіної О. А. задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2020 року скасовано. Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до НБУ про відшкодування майнової та моральної шкоди закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним постанови звернутися з заявою про направлення справи до Господарського суду Харківської області.
Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що як за суб`єктним складом, так і за характером спірних правовідносин, спір виник між суб`єктами господарювання. При цьому апеляційним судом зазначено, що позовні вимоги пов`язані із здійсненням позивачем підприємницької діяльності та прибутком, який він очікував отримати, але не отримав у зв`язку із знищенням майна та пошкодженням приміщення. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У жовтні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 грудня 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 925/308/18, від 03 липня 2019 року у справі                             № 761/33069/16-ц, провадження № 14-3цс19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до НБУ з вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди як фізична особа, оскільки шкода була спричинена в результаті пожежі та залиття під час її тушіння приміщення, яке належить йому на праві власності саме як фізичній особі.
Заявник вказує, що спір між ним та НБУ виник не у зв`язку із здійсненням господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , не у зв`язку з укладенням, зміною, розірванням і виконанням правочинів у господарській діяльності, які віднесено до юрисдикції господарських судів. Зазначає, що у нього, як у фізичної особи-підприємця, не було жодних правовідносин з НБУ.
Таким чином, вважає, що вказаний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.
При цьому посилається на те, що під час оскарження НБУ ухвали про відкриття провадження у справі від 29 жовтня 2018 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказана справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 від НБУ, у якому вказано, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень першого поверху НОМЕР_2           літ. «А-1» у двоповерховому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О. О, реєстровий номер 898, зареєстрований у Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 серпня 2016 року.
Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 № 188052 ОСОБА_1 30 жовтня 2009 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - 24710000000067050, місце проведення державної реєстрації - Харківська районна державна адміністрація Харківської області.
Згідно свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_3, виданого Харківською ОДПУ ХО ДПС 31 травня 2012 року, ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, податкова адреса: АДРЕСА_3 ; дата обрання або переходу на спрощену систему оподаткування - з 01 січня 2012 року; місце провадження господарської діяльності - АДРЕСА_3 ; види господарської діяльності: 25.24.0 - виробництво інших виробів з пластику, 52.74.1 - ремонт і переробляння одягу, 51.90.0 - інші види оптової торгівлі, 18.24.0 - виробництво іншого одягу та аксесуарів, 36.63.0 - виробництво іншої продукції. 
Згідно поданої заяви від 31 жовтня 2012 року обрані види діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010: 46.49 - оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, 63.99 - надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у, 14.19 - виробництво іншого одягу й аксесуарів, 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 77.39 - надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у., 22.29 - виробництво інших виробів із пластмас (т. 1, а. с. 94).
Приміщення другого поверху є частиною нежитлової прибудови літ. «А1-3» та проінвентаризовані та зареєстровані як нежитлові приміщення 2-го поверху НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та належать державі в особі НБУ на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 02 вересня 2014 року. Вказане свідоцтво зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02 вересня 2014 року.
31 березня 2017 року на другому поверсі у приміщеннях НОМЕР_1 нежитлової прибудови літ. «А1-3», що розташована над приміщеннями, які належать позивачу, виникла пожежа, що підтверджується актом про пожежу                         від 02 квітня 2017 року, складеним головним інспектором Холодногірського РВ у м. Харкові ГУ ДСС в Харківській області Пряхіним А. Є., його рапортом на ім`я Начальника Холодногірського РВ у м. Харкові ГУ ДСНС України в Харківській області від 02 квітня 2017 року та звітом про причину виникнення пожежі, що сталася у нежитловій покинутій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 від 02 квітня 2017 року.
У вказаних документах зазначено, що 31 березня 2017 року о 14-27 год було здійснено виїзд на пожежу, яка сталася у нежитловій покинутій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . По прибуттю на місце було встановлено, що горить перекриття між 2-м поверхом та горищним приміщенням та сміття на 2-му поверсі. Розмір матеріального збитку та завданої шкоди в результаті пожежі неможливо встановити у зв`язку з тим, що власника не встановлено. Місце знаходження зони виникнення первинного горіння - на 2-му поверсі покинутої будівлі, джерело запалювання - відкритий вогонь. Найбільш ймовірною причиною пожежі є занесення відкритого джерела вогню із зовні.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 761/33069/16-ц, на яку посилається заявник у касаційній скарзі.
Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 20 ГПК України в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 492/1519/15-ц у постанові від 15 січня 2020 року дійшла до висновку, що критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 вказував, що майнові збитки від пошкодження майна складають: 83 668,20 грн - прямі збитки (матеріальні збитки), заподіяні власнику нежитлових приміщень, які належать йому на праві власності, як фізичній особі, 61 025 грн - збитки щодо відновлення перекриття горища, 86 350 грн - збитки щодо відновлення покрівлі, 89 374,18 грн - збитки щодо пошкодження виробничої продукції (ґудзиків).
Тобто він звернувся до суду за захистом порушених прав, які виникли з факту спричинення майнової та моральної шкоди, завданої фізичній особі.
Наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц (провадження № 14-150цс18), від 15 травня 2019 року у справі 
№ 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19)
Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 січня 
2019 року у справі № 916/218/18, від 08 вересня 2021 року у справі 
№ 519/416/19.
Апеляційний суд вказаного вище не врахував, як не врахував і те, що спір між сторонами виник не у зв`язку із здійсненням господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , не у зв`язку з укладенням, зміною, розірванням і виконанням правочинів у господарській діяльності, які віднесені до юрисдикції господарських судів; не звернув уваги, що між сторонами взагалі відсутні будь-які господарські відносини, а позовні вимоги стосуються відшкодування збитків, завданих залиттям приміщення, яке належить фізичній особі.
За таких обставин є помилковим висновок апеляційного суду, що спір виник у зв`язку із підприємницькою діяльністю позивача, тому не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.
Постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року скасувати, справу направити для розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:	Є. В. Синельников  О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта