ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 лютого 2022 року           справа №360/4016/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 р.  у справі  № 360/4016/21 (головуючий І інстанції суддя І.О. Свергун)   за позовом    ОСОБА_1   до   Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області    про  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,                                                                                                                                     
                                          ВСТАНОВИВ:
Позивач 29.07.2021 року звернувся до суду з  позовною заявою до відповідача, в якій, з урахуванням уточнень,  просив:  визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яка полягає у не зарахуванні  йому до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 11.08.1988 по 11.07.2002, з 30.09.2012 по 30.09.2012, з 30.10.2012 по 31.10.2012, з 29.09.2013 по 30.09.2013, з 01.07.2014 по 29.02.2016; до страхового стажу періоду роботи з 28.07.1983 по 12.04.1984;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати  йому до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 11.08.1988 по 11.07.2002, з 30.09.2012 по 30.09.2012, з 30.10.2012 по 31.10.2012, з 29.09.2013 по 30.09.2013, з 01.07.2014 по 29.02.2016; до страхового стажу періоду роботи з 28.07.1983 по 12.04.1984.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) йому пенсію, починаючи з 27.01.2021 (а.с. 28-30).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі  № 360/4016/21 позов задоволено частково (а.с. 79-87). 
Визнано протиправними дії Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови в зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи позивача з 28.07.1983 по 12.04.1984 на Лутугинському заводі прокатних валків, до пільгового стажу періодів роботи позивача з 11.08.1988 по 31.12.1998 на Лутугинському заводі прокатних валків, з 30.09.2012 по 30.09.2012, з 30.10.2012 по 31.10.2012, з 29.09.2013 по 30.09.2013 в ПАТ «Шахта Білоріченська» (ДВАТ «Шахта Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля»), до загального страхового стажу та пільгового стажу періодів роботи  позивача з 01.07.2014 по 29.02.2016 в ПАТ «Шахта Білоріченська» (ДВАТ «Шахта Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля»).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок та виплату пенсії  позивачу з 27.01.2021, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи  позивача з 28.07.1983 по 12.04.1984 на Лутугинському заводі прокатних валків, до пільгового стажу періоди роботи  позивача з 11.08.1988 по 31.12.1998 на Лутугинському заводі прокатних валків, з 30.09.2012 по 30.09.2012, з 30.10.2012 по 31.10.2012, з 29.09.2013 по 30.09.2013 в ПАТ «Шахта Білоріченська» (ДВАТ «Шахта Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля»), до загального страхового стажу та пільгового стажу періоди роботи  позивача з 01.07.2014 по 29.02.2016 в ПАТ «Шахта Білоріченська» (ДВАТ «Шахта Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля»), з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат. 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просив  рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при здійсненні в трудовій книжці позивача запису № 2 від 12.04.1984 року про його звільнення діяла Інструкція від 20.06.1974 № 162; при призначенні позивачу пенсії відповідачем було враховано пільговий стаж згідно індивідуальних відомостей про  застраховану особу, наявних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;  апелянт вважає, що трудова книжка не є основним документом, що підтверджує стаж роботи в шкідливих умовах праці, спеціальний або пільговий стаж; Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення, перерахунку та виплати пенсії; зазначає про порушення позивачем строку звернення до суду.
Згідно п. 2 ч. 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду не було оскаржено.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що    позивач ОСОБА_1   є  пенсіонером, перебуває на обліку в ГУПФУ в Луганській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та матеріалами пенсійної справи (а.с. 5-7, 42-66).
Рішенням Марківського ОУПФУ від 10.01.2019 № 123850000261 позивачу з 03.01.2019 призначено пенсію за віком за частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV, страховий стаж (повний) 41 рік 0 місяці 19 днів, в тому числі за Списком № 1 - 11 років 0 місяців 0 днів (а.с. 55).
Рішенням Марківського ОУПФУ від 17.06.2020 № 123850000261 здійснено перерахунок пенсії позивачу. Після перерахунку пенсії страховий стаж (повний) склав: 45 років 0 місяці 19 днів, в тому числі за Списком № 1 - 15 років 0 місяців 0 днів (а.с. 60).
Розрахунком стажу позивача з ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії підтверджується, що періоди роботи  позивача з 28.07.1983 по 12.04.1984 не зараховано до загального страхового стажу, періоди роботи з 11.08.1988 по 31.12.1998, з 30.09.2012 по 30.09.2012, з 30.10.2012 по 31.10.2012, з 29.09.2013 по 30.09.2013 та з 01.07.2014 по 29.02.2016 зараховано до загального страхового стажу, проте не зараховано до пільгового (а.с. 63 зв).
Трудова книжка від 01.08.1983, видана на ім`я позивача, щодо спірних періодів роботи позивача містить такі записи:

Лутугинський завод прокатних валків
запис № 1 від 28.07.1983 - прийнято в вальцювальний цех учнем модельника;
запис № 2 від 12.04.1984 - звільнено у зв`язку з призовом на службу до Радянської Армії;
запис № 7 від 11.08.1988 - прийнято крановиком 3 розряду на гарячих дільницях робіт плавильного прольоту вальцювального цеху;
запис № 8 - завод перейменовано в Лутугинське об`єднання по виробництву валків
запис № 10 від 14.08.1992 - машиніст крана 4 розряду на гарячих дільницях робіт плавильного-розливного прольоту вальцю-літейного заводу;
запис № 11 від 20.07.1995 - машиніст крана 5 розряду на гарячих дільницях робіт плавильного-розливного прольоту вальцю-літейного заводу;
запис № 12 від 19.09.1994 - внесено запис про те, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці машиніст крана на гарячих дільницях робіт плавильного-розливного прольоту вальцю-літейного заводу підтверджує право виходу на пенсію за списком № 1, наказ від 19.09.1994 № 857;
запис № 13 - ЛОВВ реорганізовано в Лутугинський державний науково-виробничий валковий комбінат;
запис № 14 - внесено запис про те, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці машиніст крана на гарячих дільницях робіт плавзаводу підтверджує право виходу на пенсію за списком № 1, наказ від 17.12.1999 № 1266;
запис № 15 від 06.03.2007 - звільнено за власним бажанням;
Шахта «Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля»:
запис № 16 від 02.04.2007 - прийнято учнем гірника - машиністом підземних установок підземним з повним робочим днем під землею;
запис № 22 від 06.01.2011 - переведено гірничо монтажником 4 розряду з повним робочим днем під землею;
запис № 23 - внесено запис про те, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за списком № 1, наказ від 24.11.2006 № 931;
запис № 25 - внесено запис про те, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за списком № 1, наказ від 23.11.2011 № 20АХД
запис № 26 від 14.09.2012 - ТОВ «Шахта Білоріченська» реорганізовано у ДВАТ «Шахта Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля»;
запис № 27 від 14.09.2012 - ДВАТ «Шахта Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля» перейменовано у ПАТ «Шахта Білоріченська»;
запис № 28 від 29.02.2016 - звільнено за власним бажанням (а.с. 8-10). 
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Пунктом шостим статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Страховий стаж відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV -  це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].
Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Абзацами 9, 10 частини 3 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV окреслено: періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:
- призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи (частина перша);
- призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку. У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду (частина друга);
- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).
Пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV занотовано: пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Частиною четвертою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;
у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).
Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I "Звернення за призначенням (перерахунком), виплатою пенсії" Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням), початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів) (абзац шостий пункту 1.9 розділу I "Звернення за призначенням (перерахунком), виплатою пенсії" Порядку № 22-1).
Абзацом першим пункту 2.7 розділу II "Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший" Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.
Відповідно до пункту 4.1 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
За приписами частини першої статті 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах (пункт перший частини другої статті 114 Закону № 1058).
Щодо незарахування Марківським ОУПФУ спірних періодів роботи позивача з 28.07.1983 по 12.04.1984 до загального страхового стажу на Лутугинському заводі прокатних валків, суд зазначає таке.
Як на підставу для відмови в зарахуванні до загального страхового стажу вказаного періоду роботи відповідач посилається на те, що в графі 4 запису № 2 підстава запису про звільнення не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162. В трудовій книжці позивача підставою звільнення зазначено «увольнительное» (мовою оригіналу).
Згідно п. 2.26 Інструкції № 162 від 20.06.1974 «запись об увольнении в трудовой книжке работника производится с соблюдением следующих правил: в графе 1 ставится порядковый номер записи; в графе 2 - дата увольнения; в графе 3 - причина увольнения; в графе 4 указывается, на основании чего внесена запись, - приказ (распоряжение), его дата и номер».
Відповідно до ст. 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми Закону № 1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 затверджено Порядок № 637.
Відповідно до пунктів 2-3 Порядку № 637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Судами досліджена копія трудової книжки позивача, з якої вбачається, що запис № 2 від 12.04.1984 про звільнення позивача проставлена печатка підприємства «звільнено по ст. 36 п. 3 КЗОТ УРСР у зв`язку з призовом на службу до Радянської Армії. В графі № 4 «на підставі чого внесено запис» замість наказу про звільнення вказано «увольнительная» від 13.04.1984 № 134 (а.с. 8).
Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.
З огляду на вищевикладене позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами.
Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та у справі № 813/782/17 від 13 червня 2018 року.
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Орган Пенсійного фонду не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.
Окрім того, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі № 593/283/17 та від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.
Враховуючи вищевикладене, суд  першої інстанції дійшов вірного  висновку, що у органу Пенсійного фонду були відсутні підстави для незарахування до загального страхового стажу позивача періоду його роботи з 28.07.1983 по 12.04.1984.
Щодо незарахування Марківським ОУПФУ спірних періодів роботи позивача з 11.08.1988 по 31.12.1998 на Лутугинському заводі прокатних валків, та з 30.09.2012 по 30.09.2012, з 30.10.2012 по 31.10.2012, з 29.09.2013 по 30.09.2013 на ПАТ «Шахта Білоріченська» (ДВАТ «Шахта Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля»), суд зазначає таке.
Як на підставу для відмови в зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів роботи з 11.08.1988 по 31.12.1998 відповідач посилається на те, що в трудовій книжці відсутні відомості щодо пільгового характеру роботи - розділу, підрозділу, пункту, найменування списків, їх номеру, до якого включається цей період роботи та інших документів, які є підставою для підтвердження роботи із шкідливими і важкими умовами праці; в наданій трудовій книжці від 01.08.1983 в графі 4 записів № 12 та № 14 містяться виправлення в датах наказів про проведення атестації; уточнюючі довідки, не надано копії наказів про проведення атестації щодо підтвердження пільгового стажу за вказаний період роботи відповідачу надані не були. Періоди роботи позивача з 30.09.2012 по 30.09.2012, з 30.10.2012 по 31.10.2012, з 29.09.2013 по 30.09.2013 не були зараховані до пільгового стажу у зв`язку з тим, що згідно відомостей, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, підприємством зазначені періоди роботи не визначені як спеціальний стаж.
Щодо виправлень в датах наказів про проведення атестації, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Згідно з частиною першою статті 48 КЗпП України та статтею 62 Закону № 1788 основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як установлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивача в період з 11.08.1988 по 31.12.1998 позивач працював крановиком 3 розряду на гарячих дільницях робіт плавильного прольоту вальцювального цеху, машиністом крана на гарячих дільницях робіт плавильного-розливного прольоту вальцю-літейного заводу в Лутугинському об`єднанні по виробництву валків (Лутугинський завод прокатних валків), з 30.09.2012 по 30.09.2012, з 30.10.2012 по 31.10.2012, з 29.09.2013 по 30.09.2013 позивач працював гірничо монтажником з повним робочим днем під землею у ПАТ «Шахта Білоріченська» (ДВАТ «Шахта Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля»).
Записи щодо спірного періоду у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до абзаців 1, 2 п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Як установлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивача в спірний період  останній працював в Лутугинському об`єднанні по виробництву валків (Лутугинський завод прокатних валків) на посаді крановика 3 розряду на гарячих дільницях робіт плавильного прольоту вальцювального цеху, машиністом крана на гарячих дільницях робіт плавильного-розливного прольоту вальцю-літейного; у ПАТ «Шахта Білоріченська» (ДВАТ «Шахта Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля») на посаді гірничо монтажника з повним робочим днем під землею.
Вищевказані посади, на яких позивач працював у спірний період, були передбачені Списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, Списком № 1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, Списком № 1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, Списком № 1, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.
Таким чином судом установлено, що в спірний період  позивач працював на вищевказаних підприємствах на посадах, які дають йому право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості, що визначають право позивача на пенсію на пільгових умовах, тому підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими  довідками є зайвим.
З огляду на зазначене, посилання відповідача на ту обставину, що в трудовій книжці відсутні відомості щодо пільгового характеру роботи, та згідно відомостей, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, підприємством зазначені періоди роботи не визначені як спеціальний стаж, та для підтвердження пільгового стажу необхідно надання уточнюючих довідок, передбачених п. 20 Порядку № 637, суд не бере до уваги, оскільки робота позивача, яка дає йому право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1, у спірний період підтверджується записами в трудовій книжці.
Оцінюючи спірні правовідносини, суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.
Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Як зазначив ЄСПЛ у справі "Andrejeva v. Latvia" (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.), стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків, ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.
У справі "Будченко проти України" (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.
Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 14 Закону № 1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України", п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п. 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо). Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.
Аналізуючи наведені положення законодавства, суд зазначає, що відсутність у позивача документів, які підтверджують зайнятість протягом повного робочого дня на підземних роботах за списком № 1, що стало підставою для відмови позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи до пільгового стажу та, як наслідок, підставою для відмови позивачу у перерахунку пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.
При цьому позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції  дійшов вірного висновку, що у органу Пенсійного фонду були відсутні підстави для незарахування до пільгового стажу періоди роботи позивача з 11.08.1988 по 31.12.1998, з 30.09.2012 по 30.09.2012, з 30.10.2012 по 31.10.2012, з 29.09.2013 по 30.09.2013.
Щодо незарахування Марківським ОУПФУ періодів роботи позивача з 01.07.2014 по 29.02.2016 на ПАТ «Шахта Білоріченська» (ДВАТ «Шахта Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля»), суд зазначає таке.
Як на підставу для відмови в зарахуванні як до страхового так і до пільгового стажу позивача вказаних періодів роботи відповідач посилається на те, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу (Форма ОК-5) відсутні відомості про сплату страхових внесків до Державного реєстру застрахованих осіб.
Як вже зазначалося судом, відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
З копії довідки з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) відносно позивача, яка сформована 04.01.2019, випливає, що за період з липня 2014 року по лютий 2016 року відсутні відомості про сплату страхових внесків (а.с. 54).
За змістом частини шостої статті 20 Закону № 1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Положеннями статті 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Пунктом 1 частини першої статті 64 Закону № 1058 передбачено, що Виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.
Позивач у період з 01.07.2014 по 29.02.2016 працював в ПАТ «Шахта Білоріченська» (ДВАТ «Шахта Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля»), що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.
Внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за окремі періоди роботи на вказаному підприємстві.
Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаних періодів роботи до страхового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.
Такий правовий висновок узгоджується з позицією, що сформована в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).
З урахуванням викладеного суд вважає, що відмова в зарахуванні спірних періодів роботи як до страхового, так і до пільгового стажу позивача у зв`язку з несплатою страхувальником страхових внесків (єдиного внеску), є непропорційним втручанням держави в права позивача та порушує його право на своєчасне отримання пенсії в належному розмірі.
Таким чином суд дійшов   висновку, що обставини, на які посилається відповідач, є необґрунтованими та не можуть порушувати законне право позивача на включення спірного періоду до пільгового стажу роботи.
З зазначених підстав суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність незарахування до страхового та до пільгового стажу позивача періодів роботи в ПАТ «Шахта Білоріченська» (ДВАТ «Шахта Білоріченська» ДП ДХК «Луганськвугілля») з 01.07.2014 по 29.02.2016 з підстав відсутності відомостей про сплату щомісячних внесків та ЄСВ за цей період роботи, оскільки в трудовій книжці позивача наявні належним чином вчинені записи про пільгову роботу.
Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає таке.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Слід зазначити, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами
У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.
При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 7 лютого 2019 року у справі № 295/6531/17.
Тобто, відносини щодо реалізації конституційного права на соціальний захист у старості між позивачем та пенсійним органом виникли з моменту отримання останнім заяви позивача про призначення пенсії за віком, виходячи із змісту конституційного права на соціальних захист зазначені відносини є триваючими, оскільки право на пенсію гарантується державою, є довічним і не може бути обмеженим неправомірними діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. (Постанова ВС від 17.02.2021 (КАС) - № 560/4280/20).
Також суд зауважує, що на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивач уточнив позовні вимоги та просив зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) пенсію не з дати її призначення, а з 27.01.2021.
До суду з цим позовом позивач звернувся 27.07.2021, що підтверджується відбитком штемпеля ВПЗ «Укрпошта» на конверті, тобто в межах шестимісячного строку.
Враховуючи наведене, строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено. 
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто, дії, які він повинен вчинити за законом.
Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому  задоволенню. 
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок  щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на приписи статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно обов`язку доказування правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень  відповідачем не доведено, що  приймаючи спірне рішення  він діяв правомірно.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,      

                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 р.    -  залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 р.  у справі  № 360/4016/21   - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених пунктом 2 частиною  5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне  судове  рішення  складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                          Г.М. Міронова                                                   
Судді                                                                                                                І.В. Геращенко                                                                  
                                                                                                                         Е.Г. Казначеєв