УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2022 року
м. Київ
cправа № 554/5598/20
провадження № 51–245 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги захисників ОСОБА_4 , котрий діє в інтересах засудженого  ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , котрий діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 3 червня                2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року,                        у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020170040000790,
встановив:
За вироком Октябрського районного суду міста Полтави від 3 червня 2021 року
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Лутовинівка Козельщинського району Полтавської області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі – КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, яке є у його власності;
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, котрий народився у с. Хвощівка Хорольського району Полтавської області, зареєстрований на АДРЕСА_2 та проживає на 
АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 4 ст. 187 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 
8 років із конфіскацією всього майна, яке є у його власності.
Цим же вироком вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_5 та ОСОБА_7  визнано винуватими та засуджено за те, що вони 21 березня 2020 року, приблизно о 17:33, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою заволодіння чужим коштами, вчинили напад на обмінний пункт валюти ТОВ «24 Онлайн», який розташований на вул. Європейській, 225 
у м. Полтава. Діючи спільно та узгоджено, вони проникли всередину вказаного приміщення, де, погрожуючи застосувати насильство до ОСОБА_8 , дістали пістолет, який вона сприйняла як вогнепальну зброю, та наказали останній відчинити двері сейфу, де зберігалися кошти. Однак потерпіла не змогла відчинити сейф, через що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заволоділи грошовими коштами, які знаходились на столі. Після чого, покинули приміщення, розпорядившись коштами на власний розсуд, чим спричинили матеріальну шкоду ТОВ «24 онлайн» на загальну суму 287 677,34 грн. 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року вирок місцевого суду залишено без зміни. 
Не погодившись з вироком місцевого суду та ухвалою апеляційного суду, захисники ОСОБА_4 , котрий діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , котрий діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 ,звернулися до суду з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: не застосування положень ст. 69 КК, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених через суворість, просять змінити судові рішення, пом`якшивши покарання ОСОБА_5  та ОСОБА_7 . Вказують 
на неналежне врахування судами обставин, які, на їх думку, можуть слугувати підставою для застосування положень вказаної статті відносно засуджених.
Перевіривши доводи, наведені в  касаційних скаргах, дослідивши додані до них копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має  бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, 
їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення 
і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, з рішенням якого погодився й суд апеляційної інстанції, дотримався наведених вимог матеріального права. 
Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_7  визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, яке відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжким злочином. Санкція вказаної норми передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти роківіз конфіскацією майна.
Обираючи ОСОБА_5 та ОСОБА_7  покарання, суд належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме: щире каяття, сприяння слідству, часткове відшкодування шкоди, відсутність обставин, що його обтяжує, дані про осіб винних, які раніше не судимі, їх молодий вік, та правильно призначив останнім  покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років кожному, що є мінімальним в межах санкції ч. 4 ст. 187 КК.
Що стосується доводів захисників про можливість призначення  ОСОБА_5 та ОСОБА_7  більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням положень ст. 69 КК,то вони є безпідставними.
Так, у виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК, згідно                     з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. Суд, застосовуючи положень ст. 69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Проте, наявність у даному кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку 
ОСОБА_5 та  ОСОБА_7  після його скоєння, яка була направлена на приховування слідів злочину, а тому місцевий суд, з рішенням якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до засуджених положень ст. 69 КК.
При цьому посилання захисників на збіг тяжкого особистого та майнового становища, пов`язаного з виниклою кредиторською заборгованістю, з урахуванням обставин кримінального провадження – не є достатньою підставою для застосування положень 
ст. 69 КК та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку, таке покарання відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість,про що захисники порушили питання у касаційних скаргах, колегія суддів не вбачає.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, перевіривши доводи апеляційних скарг сторони захисту у частині суворості призначеного ОСОБА_5 та ОСОБА_9 покарання, які є аналогічними доводам касаційних скарг захисників, апеляційний суд відповідно до приписів ст. 419 КПК обґрунтовано визнав їх неспроможними та                           з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення, залишив вирок місцевого суду без зміни.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам 
статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Таким чином, оскільки з касаційних скарг захисників та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційних скарг, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК    у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисників ОСОБА_4 , котрий діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , котрий діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 3 червня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                           ОСОБА_10