ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1660/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кармазін О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 січня 2022 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міжвідомчої комісії з питань установлення фактів отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Міжвідомчої комісії з питань установлення фактів отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції (далі - Комісія, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 26.04.2019 № 5/Ш/4; 
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.04.2018 про встановлення факту одержання ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції і встановити факт одержання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив йому у задоволенні вказаної заяви.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Позивач, зокрема зазначає, що відмова відповідача у задоволенні його заяви фактично ґрунтувалася на змінах у правовому регулюванні правовідносин пов`язаних із встановленням факту одержання ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції.
Апелянт розцінює таку відмову, як дискримінацію по відношенню до осіб, які зверталися до відповідача з аналогічними заявами раніше, коли норми чинного на той час законодавства по іншому визначали порядок встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я одержаними особами на території проведення антитерористичної операції.
Також на переконання позивача суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані ним документи на підтвердження обставин, яким він обґрунтовував позовні вимоги, оскільки законом прямо не передбачено недійсність таких документів.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно з копією довідки управління соціального захисту від 25.10.2017 №0000379065 вбачається, що позивач зареєстрований: м/р №3, б.8 кв. 24 м. Ясинувата, донецької області. Місце проживання: АДРЕСА_1 . Друга група інвалідності визначена з 25.10.2018.
Разом позовною заявою, на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує необхідність прийняття для нього Комісією позитивного рішення, надано «Выписной  эпикриз  из истории болезни № 682» (рос.) від лютого 2015, складений у м. Донецьк. Тобто, «документ» виданий у період, коли м. Донецьк перебувало  під контролем  терористичного угруповання - так званого «днр».
Додатково позивачем додана копія, засвідчена адвокатом, «Выписной эпикриз из истории болезни № 2344» (рос.) від квітня 2015, який виданий із штампом та з відтиском печатки  структури терористичного угруповання «днр» - «министерство здравоохранения днр», а також «Акт судебно-медицинского исследования (освидетельствования)» (рос.) від 01.04.2015, виданий зі штампом та печаткою структурного підрозділу  терористичного угруповання, так званого «днр», - «министерство здравоохранения днр».
Вказані документи надані Комісії разом із заявою від  02.04.2019  (вх. від  05.04.2019) про встановлення факту поранення, що зазнав позивач від вибухових речовин, боєприпасів.
Матеріалами справи підтверджується направлення позивачу повідомлення про збір додаткової інформації.
До матеріалів справи надано протокол засідання Комісії від 26.04.2019 № 5 щодо розгляду питання позивача, відповідно до якого позивачу відмолено у встановленні факту з посиланням на п/п. 2 п. 5 Порядку № 306, оскільки поранення (ушкодження здоров`я) отримано 04.02.2015 на території проведення антитерористичної операції, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Таким чином прийнято оскаржуване рішення від 26.04.2019.
Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для встановлення факту отримання позивачем поранення на території проведення антитерористичної операції відсутні, оскільки поранення було отримано позивачем на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснювали свої повноваження та функції.
Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом абзацу третього пункту 4 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни віднесені особи з інвалідністю з числа осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних: від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 року, а з 1 грудня 2014 року - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
Зв`язок інвалідності з пораненням чи іншим ушкодженням здоров`я, отриманим особами, зазначеними в цьому пункті, встановлюється для повнолітніх осіб - за висновком медико-соціальної експертизи, для осіб віком до 18 років - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу шостого пункту 4 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.04.2018 №306, якою затверджено «Порядок встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я» (далі - Порядок №306).
Цей Порядок визначає процедуру встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, одержаними особами від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння (далі - ушкодження здоров`я від боєприпасів) на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення (розмежування), під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - територія проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях) (п.1 ).
Згідно з пунктом 3 Порядку №306 рішення про встановлення факту одержання особою ушкодження здоров`я від боєприпасів (далі - постраждала особа) на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях ухвалюється міжвідомчою комісією з питань встановлення факту отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - міжвідомча комісія), яку утворює Державна служба у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції.
Пунктом 4 Порядку №306 передбачено, що для встановлення факту одержання ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях постраждала особа або її представник за дорученням, оформленим в установленому законом порядку, надсилає Державній службі у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції заяву за формою, встановленою Мінсоцполітики.
У відповідності до пункту 5 Порядку №306 міжвідомча комісія відмовляє у встановленні факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у разі, коли: 1) поранення чи інші ушкодження здоров`я є наслідком: вчинення постраждалою особою злочину або адміністративного правопорушення; вчинення постраждалою особою дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю; 2) ушкодження здоров`я від боєприпасів отримане не в період і не на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 3) щодо особи наявний обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, за вчинення злочину проти основ національної безпеки України або злочину проти громадської безпеки; 4) виявлено факт підроблення документів або подання недостовірної інформації про ушкодження здоров`я від боєприпасів; 5) відсутні документи, що містять підтвердження факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від боєприпасів.
З аналізу зазначених норм права вбачається, що обов`язковою умовою для застосування положень статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і Порядку №306 є отримання особою поранення від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції де органи державної влади здійснюють свої повноваження та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення.
Отже, у разі отримання особою таких поранень поза межами населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення або на території де органи державної влади не здійснюють свої повноваження правові підстави для застосування вказаних положень і встановлення факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції відсутні.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» місто Ясинувата Донецької області станом на 01.12.2014 є територію на якій органи державної влади не здійснюють свої повноваження.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з приводу безпідставного застосування судом першої інстанції положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки документи, подані позивачем до позовної заяви містять реквізити «министерства здравоохранения днр» - тобто органу, створеного не в порядку передбаченому законом.
Також, як убачається з положень зазначених нормативно-правових актів, визначальною умовою для встановлення факту отримання особою поранень на території проведення антитерористичної операції є період та територія на якій отримано поранення, які визначаються відповідно до чинного законодавства і залежать, зокрема від факту здійснення державними органами влади на цих територіях своїх повноважень та функцій, а тому доводи позивача про дискримінацію його у порівнянні з іншими особами, які отримали поранення раніше є недоречними.
У підсумку колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом оцінки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону. 
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя                                           І.О.Лічевецький 

Суддя                                                              В.П.Мельничук 

Суддя                                                              О.М.Оксененко