Ухвала
 
14 січня 2022 року 
м. Київ
 
справа № 1005/360/2012
провадження № 61-20862ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2012 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі -ПАТ «КБ «Надра» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 20 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено кредитний договір «Автопакет» № 93/П/42/2007-840 про надання ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 12 158,00 дол. США. Відповідно до умов вказаного договору кредит було надано до 18 червня 2014 року з відсотковою ставкою 14,4 % річних. Поручитель ОСОБА_2 зобов`язувалась солідарно відповідати за зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 
20 червня 2017 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки за яким ОСОБА_3 зобов`язувався солідарно відповідати за зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 .
Позивач свої зобов`язання згідно кредитного договору виконав повністю, а позичальник ОСОБА_1 не виконував зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки, визначені кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Станом на 11 листопада 2011 року, заборгованість позичальника перед Банком складала 14 102,48 дол. США, яка складалась з: 9 589, 67 дол. США - заборгованість за кредитом, 3 657,49 дол. США - заборгованість по сплаті відсотків, 837,33 дол. США - пеня за прострочення сплати кредиту.
11 січня 2012 року Банк направив поручителям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимогу про виконання зобов`язань за боржника ОСОБА_1 , проте поручителі заборгованість не погасили.
Зважаючи на вищевказане, позивач просив стягнути на свою користь із відповідачів солідарно 14 102,48 дол. США заборгованість за кредитним договором, а також 1 125,48 грн сплаченого судового збору.
Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2012 року позов задоволено, стягнуто солідарно на користь ПАТ «КБ «Надра» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 14 102,48 дол. США та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 125,48 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2014 року відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті апеляційної скарги на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2012 року.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року замінено ПАТ «КБ «Надра» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Хаус») у виконавчих листах №1005/360/2012, №2/1005/505/2012, виданих Бориспільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» боргу за кредитним договором №93/П/42/2007-840 від 20 червня 2007 року в розмірі 14 102,48 дол. США. У задоволенні заяви в частині вимоги про заміну стягувача у виконавчих провадженнях ТОВ «ФК «Інвест Хаус» відмовлено.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, відновлено втрачене судове провадження у цій цивільній справі № 1005/360/2012 (матеріали провадження № 2-в/359/1/2021).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2012 року скасовано, ухвалено нове судове рішення. Позов ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інвест Хаус» задоволено частково і стягнуто на його користь із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість за договором, а саме: 9 589,67 дол. США заборгованість за кредитом, 3 657,49 дол. США заборгованість по сплаті процентів, 837,33 дол. США пені за прострочення сплати кредиту; із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , солідарно заборгованість за договором, яка складається з: 8 155,00 дол. США заборгованість за кредитом, 136,00 дол. США заборгованість по сплаті процентів, 224,05 дол. США пені за прострочення сплати кредиту. В іншій частині позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду від 12 березня 2012 року та постанову Киїського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Банку у повному обсязі.
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Отже, позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову, для розрахунку судових витрат, зокрема під час звернення до судів апеляційної та касаційної інстанцій.
Ціна позову, яка визначається в іноземній валюті, розраховується у національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання заяви.
З урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день подання ОСОБА_1 касаційної скарги (станом на 20 грудня 2021 року 1 долар США дорівнював 27,24 грн) ціна позову еквівалентна 384 151,56 грн.
Таким чином, ціна позову у цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн), а тому заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду від 12 березня 2012 року та постанова Киїського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року відповідно до вимог ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Верховний Суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), який вказував, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2012 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договоромвідмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний        О. В. Ступак