Справа № 454/2607/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А. 
Провадження № 22-ц/811/3578/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,
без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатного члена подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2020 року позивачка ОСОБА_2 звернулась в суд з даною позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатного члена подружжя в розмірі 4000 грн. щомісячно. 
В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 26 березня 2013 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_1 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 50, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.
Позивачці безтерміново пожиттєво встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання. Працювати вона не може, оскільки періодично лікується у медичних закладах. Розмір призначеної їй пенсії складає 2253,74 грн. на місяць, що підтверджується довідкою № 9481444680021499 Сокальського об`єднаного управління ПФУ у Львівській області.
Зазначає, що розмір призначеної їй пенсії не забезпечує її потреби та витрати на лікування, інших видів доходу позивач не має, а її чоловік відмовляється давати їй гроші, мотивуючи це тим, що він їх самостійно заробляє.
Зазначає, що у неї хронічний автоімунний гепатит І тип, з мінімально вираженою активність процесу, з ознаками портальної гіпертензії. Потребує постійного дороговартісного лікування. Кожен день позивач приймає таблетки, вартість яких становить 500 гри. Періодично лягає у КНП ЛОР Обласна клінічна лікарня для стабілізації стану здоров`я та для кращого самопочуття. Розміру її пенсії не достатньо для належного лікування та проживання. Стверджує, що чоловік добровільно допомагати не хоче, гроші позивачу не дає.
Також зазначає, що відповідач, її чоловік, є працездатним. Він періодично їздить за кордон на роботу у Польщу, працює зварщиком отримує постійну заробітну плату. Розмір заробітної плати за професією в Україні у середньому складає 15000 гривень на місяць.
Звертає увагу, що на даний момент відповідач аліменти нікому не сплачує. Отже, він має змогу сплачувати кошти на утримання дружини.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23 червня 2021 року позов задоволено частково.
Вирішено стягувати із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання як непрацездатного члена подружжя в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно, починаючи з 18.08.2020 року.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним і необгрунтованим, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу на відсутність в нього підстав для та можливості сплати аліментів, оскільки він не працює, є пенсіонером за віком, а також здійснює догляд за своїм батьком, який потребує постійного догляду та лікування. Також звертає увагу, що розмір пенсії позивача є більшим за прожитковий мінімум.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07 квітня 2022 року, є дата складення повного судового рішення - 11 квітня 2022 року.

       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність у відповідача можливості для сплати аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно.
З таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Згідно до Свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони уклали шлюб 26.03.2013 року про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокальського районного управління юстиції у Львівській області, зроблено відповідний актовий запис № 50.
Відповідно до довідки № 9481444680021499 Сокальського об`єднаного управління ПФУ у Львівській області вбачається, що позивачу дійсно пожиттєво встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання.
Згідно довідки про доходи вбачається, що сума пенсії за період з 01.02.2020 року по 31.07.2020 року ОСОБА_2 становить 12860 грн. 76 коп., з липня 2020 року отримує пенсію в розмірі 2253 грн. 74 коп.
Також встановлено, що у позивача хронічний автоімунний гепатит І тип, з мінімально вираженою активність процесу, з ознаками портальної гіпертензії.
Відповідно ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1638 грн., з 1 липня - 1712 грн., з 1 грудня - 1769 грн.
Відповідно до частин 1-3 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи.
У Постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №759/6629/19 наведено правовий висновок, згідно якого, чинне законодавство у частині другій статті 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.
При цьому відповідно до частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати.
Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.
Отже, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України.
В розумінні положень частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що з цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України.
Таким чином, зміст частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.
Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.
В той же час, частино другою ст. 75 СК України передбачено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з долученої відповідачем в суді першої інстанції фотокопії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком, у зв`язку з чим отримує пенсію, в зв`язку з чим, в розумінні частини третьої ст. 75 СК України є непрацездатною особою.

ОСОБА_2 , звернувшись до суду з даним позовом довела, що є особою з інвалідністю третьої групи, отримує пенсію у відповідному розмірі, у неї хронічний автоімунний гепатит І тип, з мінімально вираженою активність процесу, з ознаками портальної гіпертензії, однак залишився недоведеним факт, що вона несе додаткові витрати на своє лікування та витрачає на це значні кошти, а розмір її пенсії не дозволяє їй проводити таке лікування. Окрім цього позивачем не доведено, що матеріальне становище відповідача і його доходи (розмір пенсії) є такими, що дають йому можливість надавати їй матеріальну допомогу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання, в зв`язку з чим, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 червня 2021 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.

Згідно п.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу вимог п.3 ч.1 ст. 5 Закону Украіни «Про судовий збір» ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,        

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23 червня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатного члена подружжя - відмовити.
Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 грн. 50 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 11 квітня 2022 року.

       Головуючий:                                                О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        Н.П. Крайник

       О.М. Ванівський