ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року	Львів	Справа № 460/5480/21 пров. № А/857/19228/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,

розглянувши порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Рівному суддею Зозулею Д.П.) у справі № 460/5480/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

                                                       В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив:
-          визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУ ПФУ в Рівненській області) протиправними в частині зменшення загального розміру його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 % до 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум; 
-          зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату йому з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову вказує, що відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не у розмірі - 54 %. Зважаючи на це, застосування при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 відсоткового показника, передбаченого частиною третьою статті 42 Закону № 1402-УІІІ до перерахунку вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправним, оскільки стосується обрахування щомісячного довічного грошового утримання судді, який звернувся із заявою про його призначення на момент дії цієї норми, а не перерахунку раніше призначеного, так і з огляду на те, що статтею 58 Конституції України передбачено принцип незворотності дії нормативно - правових актів у часі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Рівненській області в частині зменшення ОСОБА_1 загального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 62 % до 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді при перерахунку з 19.02.2020.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору у сумі 681,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Рівненській області, вважаючи, що таке постановлене з порушенням норм матеріального права, при тому, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи; а тому просило скасувати оскаржуване рішення та винести постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ (далі - Закон № 1402), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Страховий стаж позивача на момент здійснення перерахунку складає 34 роки 10 місяців, з якого стаж який надає йому право на отримання довічного грошового утримання 22 роки 8 місяців 25 днів. Після здійсненого перерахунку на виконання судового рішення розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 становить 54483,84 грн: 100896,00 грн (розмір суддівської винагороди, відповідно до довідки про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді від 02.03.2020 № 60, виданої 04.03.2020 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації (далі - ТУ ДСА) в Рівненській області за № 302-04/20) х 54 %. 
Враховуючи викладене, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі № 460/6709/20 виконано, відповідно до покладених зобов`язань в установленому чинним законодавством порядку.
Крім того, звертає увагу на те, що судом не враховано майновий стан відповідача при стягненні судового збору.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти вимог скаржника заперечив; просить апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 р. - без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Як встановлено судом, позивач є суддею у відставці Острозького районного суду Рівненської області та перебуває на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду, де отримує довічне грошове утримання судді у відставці.
04.03.2020 ТУ ДСА в Рівненській області видало на ім`я позивача довідку за № 302-04/20 про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді від 02.03.2020 № 60, згідно з якою суддівська винагорода для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 1 січня 2020 року становить 100896 грн, у тому числі: оклад 63060 грн; доплата за вислугу років (50 %) 31530 грн; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10 %) 6306 грн (а. с. 26).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі за № 460/6709/20, яке набрало законної сили 17.03.2021, позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді від 2.03.2020 № 60, виданою 04.03.2020 ТУ ДСА в Рівненській області за № 302-04/20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 (а. с. 27 - 31).
16.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою надання інформації про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі №460/6709/20 та повідомити про здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020, в тому числі відсоткової складової та причини її зменшення (а. с. 32).
Листом від 05.05.2021 за № 3702-3300/Г-02/8-1700/21 відповідач повідомив позивачу, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі №460/6709/20 виконано відповідно до покладених зобов`язань в установленому чинним законодавством порядку. Страховий стаж позивача на час здійснення перерахунку складає 34 роки 10 місяців, з якого стаж який надає йому право на отримання довічного грошового утримання 22 роки 8 місяців 25 днів. Перерахунок на виконання судового рішення розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 становить: 54483,84 грн (100896,00 грн - розмір суддівської винагороди, відповідно до довідки про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді від 02.03.2020 № 60, виданої 04.03.2020 ТУ ДСА в Рівненській області за № 302-04/20, х 54 %). Отже, починаючи з 13.12.2019 виплата довічного грошового утримання судді у відставці - позивача, здійснюється виходячи з 54 % від загального розміру суддівської винагороди (а. с. 35).
Вважаючи такі дії органу пенсійного органу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що застосовуючи при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020, на підставі довідки ТУ ДСА в Рівненській області за №302-04/20, приписи статті 142 Закону № 1402-VIII, а не приписи Законів, які втратили чинність, відповідач діяв правомірно.
Проте, ГУ ПФУ в Рівненській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, в розмірі 54 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді без врахування до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу 22 роки 08 місяців 23 дні на посаді судді Острозького районного суду Рівненської області, час проходження строкової військової служби позивачем з 24.10.1977 по 20.11.1979 включно, що становить 2 роки 27 днів; половину строку навчання на денній формі у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1983 по 01.07.1987 включно, що становить 1 рік 11 місяців 1 день, що в загальному становить 3 роки 11 місяців 28 днів.
Відтак, стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 26 років 8 місяців 22 дні, що дає право на перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, згідно з довідкою про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді від 02.03.2020 № 60, виданою 04.03.2020 ТУ ДСА в Рівненській області за № 302-04/20, в розмірі 62 % в суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2 % Ч 6 років, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон №1402-VIII).
Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Відповідно до частини 1 статті 142 Закону № 1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року;
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина 2 статті 142 Закону № 1402-VI).
Відповідно до частини 3 статті 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Відповідно до частин 4 та 5 статті 142 Закону № 1402-VI у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Водночас, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).
Законом України від 16.10.2019 № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.
Пунктом 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII передбачено поетапне збільшення розміру посадового окладу судді починаючи з 1 січня 2017 року.
З 1 січня 2020 року змінився розмір посадового окладу судді, який становить:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді» Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008 та від 18.02.2020 № 2-р/2020.
Так, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні (пункти 15-17) зазначено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
У вказаному рішенні наголошено, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).
Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнав неконституційним.

Згідно з частиною 1 статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі №638/12586/16-а, від 11.02.2020 у справі №200/3958/19-а та від 23 грудня 2020 року у справі № 240/8156/19 висловив правовий висновок, за яким правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у зразковій справі № 620/1116/20.

В силу вищезазначеного, у зв`язку з ухваленням Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, пункт 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII, втратив чинність.

Отже, з 19.02.2020 при вирішенні питання розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача та, відповідно, здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, необхідно керуватися положеннями статті 142 Закону № 1402-VIII, які визначають, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Як видно з матеріалів справи, виконуючи рішення суду ГУ ПФУ в Рівненській області прийняло рішення, яким здійснило перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020, при цьому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці було розраховано з розміру 54 % суддівської винагороди, зазначеної у Довідці.
Проте, як підтверджено матеріалами справи, постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22.03.2017 у справі № 567/134/17, яка набрала законної сили 07.06.2017 (а. с. 20 - 21), зобов`язано пенсійний орган зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу 22 роки 08 місяців 23 дні на посаді судді Острозького районного суду Рівненської області, також врахувати час проходження строкової військової служби позивачем з 24.10.1977 по 20.11.1979 включно, що становить 2 роки 27 днів та половину строку навчання на денній формі у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1983 по 01.07.1987 включно, що становить 1 рік 11 місяців 1 день, що в загальному становить 3 роки 11 місяців 28 днів.

В силу приписів статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Частиною другою статті 14 КАС визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відтак, встановлені рішенням суду показники стажу позивача на посаді судді не можуть бути змінені пенсійним органом самостійно, оскільки вказане рішення суду набрало законної сили та є обов`язковим до виконання і повторного зарахування до стажу роботи на посаді судді не потребують.

Враховуючи положення частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII та суддівський стаж позивача, з 19.02.2020 щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватися, виходячи з 62 % суддівської винагороди судді: (50 % за 20 років роботи на посаді судді) + 12 % (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді), який працює на відповідній посаді.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17, 5 грудня 2019 року у справі № 592/2737/17, 24 березня 2020 року у справі № 227/766/17.

Щодо посилання відповідач на те, що судом першої інстанції не враховано його майновий стан при стягненні з нього судового збору колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є - рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
При зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Отже, загальний розмір судових витрат у цій справі складав 908,00 грн і складається зі сплаченого мною судового збору.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов Рівненським окружним адміністративним судом було задоволено частково, відтак відповідача на користь позивача цілком обґрунтовано стягнено судові витрати у справі, що складалися з судового збору, у розмірі 681,00 грн.

Варто вказати на те, що відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Бюджетним кодексом України визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.
Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Враховуючи наведене, ні Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ні Бюджетний кодекс України, в розумінні вимог КАС України, не є тими законами, що встановлюють розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від його сплати, а таким законом є виключно Закон України «Про судовий збір».

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» встановлює пільги щодо сплати судового збору, та згідно цієї статті Відповідач жодних пільг щодо сплати судового збору немає.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Таким чином, Законом України «Про судовий збір» не встановлено пільг щодо сплати судового збору відповідачем.

Крім того, варто зазначити, що за змістом правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 8 листопада 2005 року) органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Враховуючи наведене, доводи апелянта щодо того, що судом першої інстанції не враховано його майновий стан при стягненні з нього судового збору є необґрунтованими, незаконними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 460/5480/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин