ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 р.	Справа № 639/7254/21	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 р. (постановлену суддею       Єгупенко В.В.)  по справі № 639/7254/21 
за позовом           ОСОБА_1 
до          ДУ "Харківський слідчий ізолятор"                  
про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ДУ "Харківський слідчий ізолятор", в якому просив визнати протиправними дії з поміщення до металевих кліток і  зобов`язати відповідача припинити застосовувати до нього катування шляхом поміщення до металічної клітки та демонтувати металеві клітки щоб унеможливити застосування такого катування в подальшому.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 р.  відмовлено у відкритті провадження  у  цій справі. 
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 р.   та направити  справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки  ухвалою Жовтневого  районного суду м. Харкова від 02.11.2021 р. справу за його заявою передано за підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду.
Відповідач надав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до ч. 4 ст.229, ч. 2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги  підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у  відкритті провадження по цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних  підстав. 
Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до  статті 4 КАС  України, публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно із  статті 5 КАС України,  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.
Відповідно до ч. 1 статті 19 КАС  України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Право на суд, аспектом якого є доступ до суду, є однією із гарантій основоположного права на справедливий суд. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Відповідно до правової позиції, викладеної в рішеннях Європейського Суду з прав людини  від 13.01.2000 р. по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 р. по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»,  надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми може призвести до позбавлення заявників права доступу до суду і завадити розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики  Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику  Суду як джерело права.
Згідно із  п.1 ч. 1 ст. 170 КАС України,  суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відмовляючи у  відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду  в порядку ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України, якою визначено порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку,  у зв`язку з чим вказана справа не відноситься до юрисдикції Харківського окружного адміністративного суду, а має бути розглянута місцевим загальним судом за правилами вищезазначеної норми права.
Суд апеляційної інстанції вважає вказані висновки суду першої інстанції передчасними з наступних підстав. 
Згідно із п. п. 13-1 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, зокрема, питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань;
Відповідно до  ч. 9  ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України розгляд справ щодо питань, визначених  у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства. 
Як вбачається зі змісту  позовної заяви, позивач  зазначив, що він  звертається до суду в порядку  п. 13-1 ч. 1 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України з позовом, в якому просить: визнати протиправними дії відповідача з поміщення до металевих кліток, в яких адміністрація СІЗО змушує знаходитися  під час засідань в режимі відеоконференцій  та під час телефонних дзвінків, оскільки  рішеннями ЄСПЛ «Свинаренко та Сляднєв проти Росії» (№ 32541/08 та № 43441/08) та «Кулік проти України» (№ 34515/04) встановлено, що  утримання людини в металевій клітці є формою катування, а також нелюдським поводженням, та таким, що принижує людську гідність;  зобов`язати відповідача припинити застосовувати до нього катування шляхом поміщення до металічної клітки; демонтувати металеві клітки щоб унеможливити застосування такого катування в подальшому.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано чи відносяться питання,  визначені в позові ОСОБА_1 , до переліку питань, визначених  в п. 13-1 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України, розгляд яких, відповідно до  ч. 9  ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України, повинен здійснюватися в порядку адміністративного судочинства. 
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає передчасним і  необґрунтованим висновок суду першої інстанції  про наявність підстав для відмови у відкритті  провадження за заявою ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС  України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 р. скасуванню, оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 КАС  України, є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст.  5, 9, 19, 170, 242, 243, 250, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС  України,  суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 по справі № 639/7254/21  скасувати.
Справу № 639/7254/21 за адміністративним позовом    ОСОБА_1 до ДУ"Харківський слідчий ізолятор"  про визнання дій протиправними направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття    та може бути    оскаржена до Верховного Суду шляхом    подання касаційної скарги    протягом тридцяти днів з дня    складення повного судового рішення.    

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  21.02.2022 року