ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року	Львів	Справа № 380/12419/21 пров. № А/857/21133/21	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В., Ільчишин Н. В.,                                                                             

розглянувши  в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року (прийняте у м. Львові суддею Кравцівим О. Р.) у справі № 380/12419/21 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  про стягнення податкового боргу,

                                                   В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року Головне управління (далі - ГУ) ДПС у Львівській області звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив стягнути з фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 до бюджету податковий борг в розмірі 8371,91 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у відповідача є податковий борг перед бюджетом, який складається із узгоджених та  не сплачених у встановлені законом строки до бюджету сум податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що згідно даних АІС «Податковий блок» на момент першої сплати відповідачем, а саме, 18.02.2019 - 1809 грн, податкова заборгованість відповідача становила 25 857,67 та виникла на підставі відмінних від доданих до позовної заяви податкових декларацій. Зазначає, що у відповідача наявний безперервний податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування з 2013 року, сума якого з врахуванням сплати та нарахувань змінюється.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують оскаржуваного рішення суду першої інстанції; жодних доказів в обґрунтування порушенням судом першої інстанції при ухваленні цього рішення норм матеріального та процесуального права позивачем при поданні апеляційної скарги не надано.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку з фізичних осіб.
У зв`язку з наявністю у відповідача заборгованості за узгодженими грошовими зобов`язаннями, йому скеровано податкову вимогу форми “Ю” за № 4408-25 від 12.12.2014 на суму 27 812,03 грн.
Згідно з довідкою ГУ ДПС у Львівській області від 23.02.2021 № 1906/5/13-01-13-04, станом на 22.02.2021 податковий борг відповідача становить 8371,91 грн (в т.ч. пеня 4141,91 грн).

Оскільки відповідач не погасив заборгованість добровільно, у встановлені законом строки, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи відповідач надав докази  виконання податкових зобов`язань по податкових деклараціях, чим спростував доводи позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до положень статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктами 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (пункт 57.1 статті 57 ПК України).
Підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України встановлено, що після закінчення встановлених Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.
Пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Кодексу).
Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. (п. 59.3 ст. 59 ПК України).
Відповідно до п. 59.4 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Як підтверджується матеріалами справи, позивачем сформовано податкову вимогу про сплату суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями форми “Ф” від 12.12.2014 № 4408-25, яка скеровувалася відповідачу та ним отримана.
Як слідує з доводів та обгрунтування позовної заяви, підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом послужила наявність у відповідача податкового боргу перед бюджетом по єдиному податку з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 8371,91 грн:
- податкова декларація від 11.02.2019 на суму 1809,00 грн;
- податкова декларація від 07.02.2020 на суму 1971,00 грн;
- податкова декларація від 09.02.2021 на суму 450,00 грн.
Згідно зворотного боку облікової картки нарахована пеня  на суму 4141,91 грн.
Так, згідно даних АІС «Податковий блок» за період з 01.01.2019 по 01.09.2021 відповідачем сплачено податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 4230,00 грн, а саме:
- 18.02.2019 – 1809,00 грн;
- 19.02.2020 – 1971,00 грн;
- 18.02.2021 – 450,00 грн.
Суд зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, який складається із узгоджених та не сплачених відповідачем у встановлені законом строки до бюджету сум податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, за результатами річного декларування, на підставі поданих податкових декларацій від 11.02.2019, від 07.02.2020, від 09.02.2021, а також пені, нарахованої за несплату податку по податковій декларації про майновий стан і доходи від 13.05.2013.
Як видно з інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 , у нього є податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування з 2013 року.
Так, сплачені ФОП ОСОБА_1 суми податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 4230,00 грн були зараховані в рахунок погашення вказаного податкового боргу.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно з пунктом 101.1 статті 101 ПК України безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, підлягає списанню.
У пункті 101.2 цієї статті під терміном «безнадійний податковий борг» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3).
Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів.

З огляду на викладене, оскільки відповідач надав докази виконання податкових зобов`язань по податкових деклараціях від 11.02.2019, від 07.02.2020, від 09.02.2021, суд дійшов висновку про протиправність зарахування контролюючим органом вказаних сум в рахунок погашення податкового боргу, наявного в позивача з 2013 року, а також нарахування пені за несплату податку по податковій декларації про майновий стан і доходи від 13.05.2013, оскільки такий борг є безнадійним.
Відтак, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову. 

Враховуючи наведене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                      
                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року в адміністративній справі № 380/12419/21 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.      

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин