Постанова 
Іменем України 
 
30 березня 2022 року
м. Київ
 
справа № № 539/1463/20
провадження № 61-8850св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Державне підприємство «Сетам», відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного Міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), ОСОБА_2 , державний нотаріус Другої лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Ганна Костянтинівна, 
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Стрижаком Євгенієм Юрійовичем, на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року у складі судді Даценка В. М. та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 
2021 року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Бондаревської С. М., 
Пилипчук Л. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам»), відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного Міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) (далі - відділ ПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області), ОСОБА_2 , державного нотаріуса Другої лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г. К. (далі - державний нотаріус, нотаріус) про скасування результатів електронних торгів, визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів, акта 
та свідоцтва про придбання нерухомого майна.
 
Обґрунтовуючи позов, посилався на те, що 08 травня 2008 року між ним 
та Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - 
АТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитну угоду № 108-ЛМ, за умовами якої він отримав кредит у розмірі 80 000,00 дол. США.
 
З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ним та банком було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передано нежитлове приміщення, загальною площею 89,2 кв. м, яке знаходиться 
за адресою: АДРЕСА_1 .
 
08 квітня 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором і рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (справа № 539/1298/15-ц) позовні вимоги банку задоволені, стягнено з ОСОБА_1 1 457 339,94 грн.
 
18 квітня 2018 року державний виконавець відкрив виконавче провадження 
№ 56208448 з примусового виконання рішення у справі № 539/1298/15-ц, а саме про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.
 
10 лютого 2020 року ДП «СЕТАМ» провело електронні торги з продажу нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки, який укладено в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.
 
Про результати торгів він дізнався після спливу значного часу після дати фактичного проведення таких торгів.
 
У подальшому предмет іпотеки - нежитлове приміщення загальною площею 
89,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реалізовано за ціною 559 040,00 грн.
 
ОСОБА_1 вважає, що проведені електронні торги є протиправними, а протокол їх проведення від 10 лютого 2020 року № 465240, акт проведення електронних торгів за лотом 390063 і свідоцтво про придбання вищевказаного нерухомого майна такими, що підлягають скасуванню, з огляду на те, що: державний виконавець не направив йому звіт про оцінку нерухомого майна, в результаті чого позивач був позбавлений можливості оскаржити оцінку майна; між державним виконавцем та ОСОБА_1 не було узгоджено ціну продажу нерухомого майна, тому нерухоме майно було реалізоване за заниженою вартістю і це призвело до непогашення суми заборгованості за кредитом; під час прилюдних торгів з продажу нежитлового приміщення було допущено порушення правил їх проведення, зокрема Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.
 
Вважав також, що нерухоме майно було відчужене відповідачами як предмет іпотеки без достатніх на те правових підстав, оскільки судове рішення про визначення права іпотекодержателя на звернення стягнення або реалізацію нерухомого майна не ухвалювалось, виконавчий напис нотаріуса щодо реалізації предмета іпотеки не складався, договір про задоволення вимог іпотекодержателя між сторонами не укладався, вимог, передбачених затвердженням договору іпотекодержателя виконано не було, між ним 
та іпотекодержателем, а також між ним та державним виконавцем не досягнуто жодних домовленостей щодо реалізації предмета іпотеки, він не надавав дозвіл на відчуження нерухомого майна, іпотекодержатель на виконання статті 38 Закону України «Про іпотеку» не повідомив його про реалізацію предмета іпотеки (уточнена позовна заява).
 
Також зауважував, що майно, передане банку за договором іпотеки від 08 травня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 108-ЛМ, було спільною сумісною власність подружжя і ОСОБА_4 не давала своєї згоди на відчуження предмета іпотеки, не була належним чином повідомлена про відкриття виконавчого провадження, арешт нерухомого майна та проведення електронних торгів.
 
Позивач стверджував, що продаж з електронних торгів майна боржника, 
що знаходиться у спільній власності з іншими особами, частка якого не виділена в натурі, суперечить чинному законодавству України, та є підставою для визнання такої угоди недійсною в судовому порядку.
 
Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги у червні 2020 року, просив: 1) визнати недійсними та скасувати результати електронних торгів, затверджені протоколом про проведення електронних торгів від 10 лютого 
2020 року № 465240; скасувати акт про проведення електронних торгів
та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія 
та номер 969, видане 25 травня 2020 року Другою лубенською державною нотаріальною конторою про придбання майна з електронних торгів, а саме нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; 2)скасувати запис про право власності № 36608804, 
що міститься в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснений державним реєстратором Другої лубенської державної нотаріальної контори Лубенського міського нотаріального округу Іщенко Г. К. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 52360746 від 25 травня 2020 року; 3) вирішити питання щодо судових витрат.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2021, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду 
від 22 квітня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позовних вимог.
 
Суд дійшов висновку, що ДП «Сетам» дотримано вимоги Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 
від 29 вересня 2016 року № 2831/5, та провело торги з реалізації нерухомого майна відповідно до закону, отже протокол проведення електронних торгів, акт та свідоцтво про придбання нерухомого майна видані правомірно.
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У травні 2021 року адвокат Стрижак Є. Ю., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Вважає, що суди не врахували, що відчужуване майно є спільною сумісною власністю подружжя та на його відчуження необхідна згода іншого з подружжя.
 
До того ж, оскільки майно перебуває у спільній частковій власності, можливе відчуження лише тієї частки, яка припадає на боржника після її виділення 
в натурі.
 
Указує, що він як боржник не отримував звіт про оцінку майна, тому був позбавлений можливості оскаржити його.
 
Посилається на те, що не був повідомлений належним чином про проведення електронних торгів.
 
Суди не врахували, що майно повинно було бути реалізоване не в порядку продажу іпотечного майна, а в порядку реалізації арештованого майна в межах виконавчого провадження, а тому неправомірно проведено зменшення ціни нерухомого майна на електронному аукціоні.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та посилається на те, що суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц (провадження № 14-48цс19), 
від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19), у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (адміністративне провадження № К/9901/8843/18), від 11 лютого 2019 року 
у справі № 308/2205/16-ц (провадження № 61-27879св18).
 
Також посилається на те, що суди безпідставно розглянули цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, яке передбачено для розгляду малозначних справ.
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ДП «Сетам» посилається на те, що майно було реалізоване саме як предмет іпотеки відповідно до положень Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 
від 29 вересня 2016 року № 2831/5.
 
Зауважує, що до повноважень ДП «Сетам» не входить перевірка дій виконавця щодо виконання ним вимог про надіслання звіту про оцінку майна та узгодження ціни майна, що відчужується, адже ДП «Сетам» як організатор торгів лише перевіряє правильність заповнення заявки на проведення торгів, що повністю узгоджується із судовою практикою, зокрема відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 910/10136/17.
 
Неправомірні дії виконавця, вчинені, на думку позивача, під час примусового виконання рішення, у тому числі щодо виділення частки майна, повідомлення про звіт про оцінку майна, мають бути предметом окремого оскарження, 
що також підтверджується судовою практикою.
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що проведеними торгами порушені права ОСОБА_3 , ДП «Сетам» акцентує, що остання за захистом своїх прав 
не зверталась, отже, посилання на те, що реалізацією майна на прилюдних торгах порушені права іншої особи, є безпідставним. До того ж, поділ спільного майна подружжя не може використовуватись для уникнення сплати боргу боржником або перешкоджати виконанню судового рішення про стягнення боргу.
 
Отже, висновки судів про відсутність з боку ДП «Сетам» порушень при проведенні електронних торгів вважає законними й обґрунтованими.
 
У відзиві на касаційну скаргу, поданому адвокатом Пугачем С.В. в інтересах ОСОБА_2 , наведено аналогічні доводи. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 539/1463/20, витребувано справу з Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд встановив, що 08 травня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «ПриватБанк» укладено кредитну угоду № 108-ЛМ, за умовами якої позичальник отримав кредит на суму 80 000,00 дол. США.
 
Того ж дня між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки № 108-ЛМ, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 , що випливають зкредитної угоди від 08 травня 2008 року 
№ 108-ЛМ, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку нерухоме майно, що є його спільною сумісною власністю з дружиною, ОСОБА_4 , а саме: нежиле приміщення загальною площею 89,2 кв. м за адресою: 
 АДРЕСА_1 .
 
У свою чергу ОСОБА_4 надала письмову згоду на отримання цього кредиту 
та передачу в іпотеку майна, що є їх спільною сумісною власністю.
 
Виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором також було забезпечене двома договорами поруки від 08 травня 2008 року, укладеними між АТ КБ «ПриватБанк» з однієї сторони та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з іншої сторони.
 
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 травня 2016 року у справі № 539/1298/15-ц, зміненим Апеляційним судом Полтавської області від 14 вересня 2016року, стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 
на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 1 457 339,94 грн. 
 
Постановою державного виконавця відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 18 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП №56208448 про стягнення з ОСОБА_1 та   ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 457 339,94 грн, яке постановою від 20 листопада 2018 року передане до відділу ПВР УДВС ГТУЮ 
у Полтавській області.
 
Постановою державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області від 16 серпня 2019 року при примусовому виконанні судового рішення про стягнення коштів накладено арешт на нежиле приміщення загальною площею 89,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Постановою державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області від 28 серпня 2019 року з метою визначення вартості арештованого майна призначено суб`єкта оціночної діяльності - ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи».
 
Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна від 11 листопада 2019 року № 812, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Центр незалежної оцінки 
та експертизи», вартість нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 становить 698 800,00 грн.
 
Листом начальника відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області 
від 13 листопада 2019 року № 02.3/14437 ОСОБА_1 повідомлено про можливість ознайомлення з вказаним звітом у приміщенні ВДВС.
 
Зі звітом про оцінку майна ОСОБА_1 ознайомився 26 листопада 2019 року, про що свідчить його власноручна заява, яка міститься в матеріалах справи.
 
15 листопада 2019 року начальник відділу ПВР УДВС ГТУЮ до ДП «Сетам» подав заявку про реалізацію предмета іпотеки при примусовому виконанні виконавчого листа Апеляційного судуПолтавської області від 26 жовтня
2016 року № 539/1298/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь 
АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 
1 457 339,94 грн, а саме: нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .
 
20 грудня 2019 року проведено електронні торги за лотом № 390063 з реалізації предмета іпотеки - спірної нежитлової будівлі, за стартовою ціною 
698 800,00 грн, які не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
 
За місцезнаходженням предмета іпотеки в газетах «Жовта газета» (№ 5-6 
від 20-26 січня 2020 року) та «Полтавська думка» (№ 3 (1313) від 16 січня 
2020 року) ДП «Сетам» опублікувало повідомлення про проведення прилюдних торгів: лот № 401979 (уцінено лот № 390063). Стартова ціна цього лоту становила 559 040,00 грн.
 
Листом від 14 січня 2020 року № 278/17-18-20 ДП «Сетам» повідомило позивача про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна за лотом №401979.
 
10 лютого 2020 року ДП «Сетам» провело повторні електронні торги з реалізації предмета іпотеки - спірного нежитлового приміщення, що входило до складу лоту № 401979, зі стартовою ціною 559 040, 00 грн (80 % від початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах, що визначено Законом України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час проведення торгів).
 
Згідно зі складеним ДП «Сетам» протоколом від 10 лютого 2020 року № 465240 переможцем електронних торгів з реалізації спірного нерухомого майна визнано ОСОБА_2 з ціновою пропозицією 559 040,00 грн.
 
Листом від 12 лютого 2020 року № 1350/17-14-20 ДП «Сетам» надіслало ОСОБА_1 копію протоколу № 465240.
 
Державний нотаріус Другої лубенської державної нотаріальної контори 
Іщенко Г. І. на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів провів за ОСОБА_2 державну реєстрацію права власності 
на нежитлове приміщення загальною площею 89,2 кв. м за адресою: 
 АДРЕСА_1 .
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Предметом цього позову, поданого до ДП «Сетам», відділу примусового виконання рішень, набувача майна шляхом придбання на аукціоні, нотаріуса, 
що проводив реєстрацію прав нового власника, є вимога про скасування результатів електронних торгів, визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів, акта та свідоцтва про придбання нерухомого майна, обґрунтоване тим, що порушено порядок проведення аукціону. Вимоги про визнання дій виконавця неправомірними не подавались. Отже оцінці підлягають висновки суду у межах позовних вимог щодо проведення аукціону з реалізації майна.
 
У статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, 
що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
 
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, 
що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
 
Статтями 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України публічні торги 
з примусової реалізації майна відносяться до договорів купівлі-продажу.
 
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.
 
Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, отже така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку 
з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою - третьою, шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України).
 
Разом з тим, оскільки за змістом частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо
за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил 
їх проведення.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого 
з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного 
у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
 
За змістом цих норм закону, державний виконавець здійснює підготовчі дії 
з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна).
 
Відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок № 2831/5), електронний аукціон - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних аукціонів, за яким його власником стає учасник, який під час аукціону запропонував за нього найвищу ціну; оператор електронного торгового майданчика - суб`єкт господарювання незалежно від форми власності та підпорядкування, що діє від власного імені 
та на власний ризик, має право використовувати електронний торговий майданчик, який підключений до центральної бази даних системи електронних аукціонів, внаслідок чого отримує можливість здійснювати передбачені цим Порядком функції з реалізації арештованого майна відповідно до вимог цього Порядку; організація електронних аукціонів (аукціонів за фіксованою ціною) - вчинення Організатором заходів із супроводження програмного та технічного забезпечення центральної бази даних системи електронних аукціонів, збереження та захисту даних, що містяться у ній, обслуговування цієї системи, забезпечення її постійної роботи та доступу користувачів до неї, публікації повідомлень про безоплатне передання нереалізованого конфіскованого майна, забезпечення збереження майна і виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.
 
Отже, електронний аукціон як продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних аукціонів організовують 
і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір.
 
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі 
№ 3-242гс16 викладено правовий висновок про те, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
 
Установивши, що ДП «Сетам» дотримано вимоги Порядку № 2831/5 
та електронний аукціон, у тому числі повторний, проведені відповідно до поданої виконавцем заявки на їх проведення та вимог закону, суд першої інстанції, 
з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання торгів недійсними.
 
Спростовуючи доводи касаційної скарги про те, що позивач як боржник 
не отримував звіт про оцінку майна, тому був позбавлений можливості його оскаржити, не можна визнатиобґрунтованими виходячи з такого.
 
Суд установив, і це підтверджено матеріалами справи, що позивач був вчасно ознайомлений зі звітом про оцінку майна та не скористався правом на його оскарження.
 
У разі, якщо сторони виконавчого провадження не згодні з результатами оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в окремий, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», спосіб. Дії державного виконавця при здійсненні своїх повноважень до призначення електронних торгів, зокрема, щодо оцінки майна, не стосуються правил проведення торгів, отже не можуть бути підставою для визнання цих торгів недійсними (постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі 
№ 607/13888/16-ц).
 
Враховуючи викладене, виходячи з послідовної практики Верховного Суду щодо порядку оскарження електронних торгів, касаційний суд погоджується 
з висновками судів попередніх інстанцій, які не взяли до уваги як підставу для визнання електронних торгів недійсними аргументи позивача про те, 
що реалізація спірного майна проведена за заниженою ціною.
 
Оскарження оцінки майна можливе в порядку оскарження рішень та дій виконавців, однак доказів вчинення таких дій суду не надано.
 
При цьому суд встановив, що державний виконавець вжив передбачених законом заходів щодо ознайомлення позивача зі звітом. Так, листом начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області від 13 листопада 2019 року № 02.3/14437 ОСОБА_1 повідомлено про можливість ознайомлення зі звітом про оцінку 
в приміщенні ВДВС. Відповідно до власноручно написаної заяви, зі звітом про оцінку майна ОСОБА_1 ознайомився 26 листопада 2019 року.
 
Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення позивача про проведення електронних торгів, порушення правил проведення торгів, які полягали у відсутності публікації в засобах масової інформації повідомлення про проведення торгів, у нерозміщенні на сайті протоколу електронних торгів, 
не надсилання позивачу цього протоколу спростовуються зібраними у справі доказами.
 
Доводи позивача щодо заборони продажу предмета іпотеки за відсутності спеціального судового рішення або вчинення нотаріусом виконавчого напису колегією суддів до уваги не беруться, оскільки не узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року
у справі № 522/10127/14-ц (провадження № 14-428цс18), згідно з яким норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки під час примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань.
 
Доводи позивача щодо порушення вимог законодавства при визначенні ціни лоту на повторних електронних торгах касаційний суд також до уваги не бере. Стартова ціна лота на повторних електронних торгах становила 559 040,00 грн, тобто 80 % від початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах, що передбачено частиною другою статті 49 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинний на час виникнення спірних правовідносин.
 
Крім того, позивач як у позові, так і в касаційній скарзі посилається на те, 
що спірний об`єкт належав на праві спільної сумісної власності йому та його дружині ОСОБА_4 , у зв`язку з чим при продажі цього майна було порушено право співвласника, оскільки ОСОБА_4 не надавала дозволу на продаж спірного нерухомого майна, не була належним чином повідомлена про його продаж. На думку заявника, продаж цього об`єкта міг мати місце лише після його поділу між співвласниками.
 
Доводи позивача ґрунтуються на неправильному трактуванні норм закону.
 
Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
 
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, 
то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох із подружжя.
 
Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використане на її потреби.
 
Крім того, суд встановив, що ОСОБА_4 надала письмову згоду на отримання кредиту та укладання договору іпотеки майна, що є їх спільною сумісною власністю. 
 
Отже, під час виконавчого провадження було правомірно звернено стягнення 
на нерухоме майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
 
Викладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому 
не підлягає задоволенню.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення 
є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів 
не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Стрижаком Євгенієм Юрійовичем, залишити без задоволення.
 
Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | С. Ю. Бурлаков
| В. М. Коротун
| М. Є. Червинська