ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/509/21 Головуючий в І інстанції: Сокирко Л.М.
Номер провадження: №22-ц/819/293/22                                 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
суддів:          Приходько Л.А.,
                        Орловської Н.В.,
секретар         Сікорська Я.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого від імені Головного управління  Національної поліції  у Херсонській області, на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 19 листопада 2021 року, у складі судді Сокирко Л.М., у справі за позовом адвоката Загоруйка Г.А., діючого від імені ОСОБА_2 , до Державної казначейської  служби України,  Головного управління  Національної поліції  у Херсонській  області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та стягнення коштів, сплачених у зв`язку з поданням юридичної допомоги,  

В С Т А Н О В И В :

23 лютого 2021 року адвокат Загоруйко Г.А., який діє від імені ОСОБА_2 , звернувся до суду із вказаним позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Херсонській області, в якому, з урахуванням викладення позовної заяви після залишення її без руху в остаточному вигляді, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 4 145,50 грн, моральної шкоди 200 000,00 грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 11 807,50 грн. 

Позов обґрунтований наступним.
Постановою серії БАА № 085828 від 6 травня 2020 року, складеною цього ж дня о 06 год. інспектором СРПП Білозерського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області Шабадаш М.В., ОСОБА_2 було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 2 вересня 2020 року, вищевказану постанову інспектора було скасовано, а справу про адміністративне правопорушення було закрито.
Крім того, в цей же день інспектором СРПП Білозерського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області Шабадаш М.В. відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 468452 від 6 травня 2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_2 6 травня 2020 року о 05:55 год. по вулиці Свободи в смт. Білозерка Херсонської області, керував транспортним засобом "ВАЗ 21150-120" д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, невнятна річ, від проходження у передбаченому порядку медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.
Відповідно до постанови Білозерського районного суду Херсонської області від 31 липня 2020 року, за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суд постановив провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Зазначив, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 було завдано матеріальної та моральної шкоди, яка проявилася у тому, що йому прийшлося доводити у суді свою невинуватість у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, він зазнав фізичних та душевних страждань. Після вказаних подій від 06.05.2020 року з 06 до 11-30 год, фізичний стан позивача різко погіршився, почався головний біль, виникла загальна слабкість, асиметрія обличчя, запаморочилось у голові, піднявся тиск до 170/110 мм.рт.ст., почалася кровотеча з носа, тремтіння рук, порушення мовлення. В результаті позивач звернувся до сімейного лікаря КП "Білозерська центральна клінічна лікарня", де йому було надано кваліфіковану допомогу. 9 травня 2020 року він повторно звертався до лікаря зі скаргами на головний біль, безсоння, роздратованість, загальну слабкість, запаморочення в голові, кровотечу з носа, підвищення артеріального тиску та йому був встановлений діагноз "невроз". 7 серпня 2020 року у ОСОБА_2 стався приступ, він втратив свідомість, оскільки було оніміння кінцівок, порушення мовлення та він знову звернувся за допомогою до сімейного лікаря.
На лікування ОСОБА_2 поніс витрати в сумі 4 145,50 грн, а моральну шкоду оцінює в 140 000 грн.
Крім того, ОСОБА_2 поніс витрати на правову допомогу, яка йому була надана адвокатом Загоруйком Г.А. під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, в сумі 11 807,50 грн.
З цих підстав просив задовольнити позов та судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 15 березня 2021 року у справі відкрито провадження та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.43).

1 квітня 2020 року від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що Державна казначейська служба є самостійною юридичною особою, та як суб`єкт владних повноважень прав та законних інтересів позивача не порушувало, у правовідносинах із позивачем не знаходилося і шкоду йому не заподіювало, до компетенції органів Державної казначейської служби відноситься виконання судових рішень за якими передбачено безспірне списання коштів з Державного бюджету, і не може уособлювати державу чи органи державної влади. 
У зв`язку з зазначеним у задоволенні позову просив відмовити (а.с.48-49).

22 червня 2020 року від відповідача Головного управління Національної поліції у Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому ставиться питання про відмову в позові.
Відзив мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій працівників поліції ГУНП в Херсонській області, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до ст.ст.283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. У задоволенні позову просили відмовити (а.с.74-78).

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 19 листопада 2021 року вказаний позов було задоволено частково, із заявлених до стягнення 4 145,50 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 200 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 11 807,50 грн на відшкодування витрат на правову допомогу судом було стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 4 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 9 918,30 грн на відшкодування витрат на правову допомогу, а в задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. 

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що судовими рішення, якими провадження у справі про адміністративні правопорушенні відносно ОСОБА_2 були закриті у зв`язку із відсутністю складів адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.130 КУпАП, отже позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а тому таким діями позивачу завдано моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Також суд виходив з того, що у справі доведено наявність спричиненої позивачу незаконними діями працівників патрульної поліції моральної (немайнової) шкоди внаслідок завданих моральних страждань, які полягали у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з неправомірним винесенням стосовного нього постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, звернення до лікаря за медичною допомогою, крім того він вимушений був витрачати додатковий час та зусилля для захисту своїх прав, а саме йому прийшлося доводити у суді свою невинуватість у вчиненні інкримінованих йому правопорушень. Розмір вказаної моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, на думку суду складає 4000 грн, а її відшкодування підлягає за рахунок коштів державного бюджету. Крім того, суд виходив з того, що розмір витрат на правову допомогу в 11 807,50 грн, сплачених позивачем адвокату при відновлення свого порушеного права у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає зменшенню на суму 1 889,20 грн (одне судове засідання), виходячи з того, що позивачем не надано суду доказів щодо участі адвоката у судовому засіданні 09 червня 2020 року

На вказане рішення ОСОБА_1 , діючим від імені Головного управління Національної поліції у Херсонській області, подана апеляційна скарга з проханням про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. При цьому скаржник послався на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема зазначив, що суд не врахував того, що позивачем не доведено наявність шкоди, її розмір, протиправність поведінки та причинний зв`язок між поведінкою та завданою шкодою. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не породжує права та обов`язки для позивача і не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. Працівники поліції діяли в межах наданих ним повноважень та відповідно до вимог закону. Жодного адміністративного стягнення до позивача застосовано не було. При цьому послався на правовий висновок Верховного Суду. зроблений у постанові від 21.10.2020 року у справі № 312/262/18. 
Також вказав, що суд не обґрунтував задоволену у рішенні суму в 4 000 грн на відшкодування моральної шкоди. 
Також зазначив, що суд не надав оцінки обставинам, що стосуються стягнення витрат на правову допомогу, вважає, що зазначені в Акті про надання послуг суми є завищеними та необґрунтованими.

Отже, слід вважати, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди та коштів, сплачених у зв`язку з поданням юридичної допомоги, і не оскаржується в решті.

У своєму відзиві ОСОБА_3 , діюча від імені Державної казначейської служби України, просить апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Херсонській області на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 19 листопада 2021 року задовольнити в повному обсязі. При цьому вона також зазначила, що сума відшкодування за надання правничої допомоги позивачу є завищеною, не обґрунтована наданими доказами та є неспівмірною з розміром відшкодування моральної шкоди.

Крім того, у своєму відзиві адвокат Загоруйко Геннадій Анатолійович, який діє від імені ОСОБА_2 , просить прийняти законне та обґрунтоване судове рішення й вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме витрати, які понесені позивачем у сумі 10 400,00 грн та які пов`язані з розглядом Херсонським апеляційним судом вказаної апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 

Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення серії БАА № 085828 від 06 травня 2020 року, складеної інспектором СРПП Білозерського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області Шабадаш М.В., ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. ОСОБА_2 . Було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що нібито він 06.05.2020 року о 05-30 год, рухаючись по вул. Соборній в смт. Білозерка Херсонської області, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено", чим порушив п.8.4 (б) ПДР України. 

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2020 року, ухваленим у справі № 648/1288/20 за адміністративним позовом ОСОБА_2 , до Департаменту патрульної поліції України та Управління патрульної поліції у Херсонській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,  вищевказану постанову інспектора від 06.05.2020 року було скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито (а.с.15).

Вказане судове рішення оприлюднено в ЄДРСР.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 468452 від 06.05.2020 року, складеним інспектором СРПП Білозерського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області Шабадаш М.В., вбачається, що ОСОБА_2 06 травня 2020 року о 05:55 год. по вулиці Свободи в смт. Білозерка Херсонської області, керував транспортним засобом "ВАЗ 21150-120" д/н НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, невнятна річ, від проходження у передбаченому порядку медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України (а.с.13 звор.).

Відповідно до постанови Білозерського районного суду Херсонської області від 31 липня 2020 року у справі № 648/1346/20 за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП, суд постановив провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за частиною 1 статті 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.14).

Згідно Договору № 48/2020 від 06 травня 2020 року між ОСОБА_2 та адвокатом Загоруйком Г.А. був укладений договір про надання правової допомоги (а.с.24-25).

Відповідно до пункту 1.2. вказаного Договору адвокат зобов`язався надати клієнту послуги щодо розгляду Білозерським районним судом Херсонської області адміністративної справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Із Акту № 48/2020/648/1346/20 від 2 вересня 2020 року наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 48/2020 від 6 травня 2020 року, рахунку фактури №48/2020/648/1346/20 від 13 серпня 2020 року та квитанції до прибуткового касового ордеру без номера від 13 серпня 2020 року, постанови Білозерського районного суду Херсонської області від 31 липня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 була надана правова допомога у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та ним сплачено за таку допомогу 11 807,50 грн (а.с.19-25).

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції 

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.ст.19, 56 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

За положеннями Закону України "Про національну поліцію":
--- національна поліція України (поліція) – це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (ч.1);
--- держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч.3 ст.19);
--- поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює, зокрема, провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (п.8 ч.1 ст.23).

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з ч.6 вказаної норми закону шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Тобто, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті – така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

За ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Згідно з ч.1 ст.3 вказаного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема: суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (пункт 4); моральна шкода (пункт 5).

За ч.1 ст.4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.
Згідно п.4 ч.1 ст.2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: "статтями 2, 4 Закону України № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)". 

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зроблено Верховним Судом у постанові від 26.02.2020 року у справі № 142/143/17. 

У постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 640/16169/17, в якій відносно особи були складені протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 173 та 185 КУпАП, а в подальшому провадження у справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 173 КУпАП та 185 КУпАП, було закрито за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, зроблено аналогічний правовий висновок: 
"здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, не урахували, що дії працівників УПП м. Харкова щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини".

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, та причинний зв`язок між ними. Наявність чи відсутність вини посадової особи органу державної влади правового значення при цьому не має.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За п.5 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд вважає, що у цій справі суд повно, всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, враховуючи рішення суду, яке набрало законної сили та яким було скасовано постанову про накладення на позивача адміністративного штрафу за ч.1 ст.122 КУпАП та провадження у справі було закрито, а також враховуючи, що постановою суду провадження у справі за ч.1 ст.130 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, прийшов до вірного висновку про те, що позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в заподіянні душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з неправомірним винесенням стосовного нього постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, що є свідчить про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Однак, стягуючи на користь позивача кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 4 000 грн, суд не врахував роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.5 Постанови від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахування обставин спричинення тілесних ушкоджень, характеру немайнових затрат, з якими позивач пов`язує факт заподіяння шкоди, ступеня вини заподіювача, а тому розмір такого відшкодування підлягає зменшенню до 2 000грн.

Як вже зазначалось, за ст.1174 ЦК України шкода у відповідних випадках відшкодовується державою.
Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Державу у таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Згідно з п.п.3, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

При вирішенні спору суд, врахувавши вказані положення законодавства, обґрунтовано зазначив про необхідність стягнення відповідних коштів саме за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь позивача.

Також суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував обставини справи та правовідносини сторін, дослідив представлені сторонами докази та дійшов вірного висновку про стягнення на користь позивача 9 918,30 грн, сплачених позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги при відновлення свого порушеного права у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. 

З огляду на зазначене, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду – змінити, зменшивши розмір стягнутої на користь позивача моральної шкоди з 4 000,00 грн до 2 000,00 грн (двох тисяч гривень).

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують. 
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги доводи скаржника, який послався на правовий висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 21.10.2020 року у справі № 312/262/18, на неврахування судом недоведеності наявності шкоди, її розміру, протиправність поведінки та причинний зв`язок між поведінкою та завданою шкодою, а також того, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не породжує права та обов`язки для позивача і не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що у справі встановлено завдання позивачу моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з неправомірним винесенням стосовного нього постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, що є свідчить про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Також апеляційний суд враховує й те, що обставини у цій справі та у справі № 312/262/18 не є тотожними, адже у цій справі, на відміну від справи № 312/262/18, позивача вже було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення адміністративного штрафу за ч.1 ст.122 КУпАП, однак відповідну постанову було скасовано рішенням суду в адміністративній справі, яке набрало законної сили. 
Також слід відхилити й посилання скаржника на ненадання судом оцінки обставинам, що стосуються стягнення витрат на правову допомогу, а також неврахування судом того, що зазначені в Акті про надання послуг суми є завищеними та необґрунтованими. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з безпідставності таких тверджень, адже позивачу ОСОБА_2 була надана правова допомога у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та ним сплачено за таку допомогу суму в доведеному розмірі 9 918,30 грн. 

З приводу відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених позивачем та які пов`язані з розглядом Херсонським апеляційним судом вказаної апеляційної скарги слід враховувати таке.

Дане питання посталено представником позивача і відзиві на апеляційну скаргу.

За положеннями ст.137 вказаного Кодексу:
--- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1);
--- за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2);
--- для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3);
--- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4);
--- у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5);
--- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6).

При розгляді цієї справи в суді апеляційної інстанції інтереси позивача представляв адвокат Загоруйко Геннадій Анатолійович на підставі Договору про надання правової допомоги № 48 від 06.05.2020 року (а.с.24-25), ордеру № 1005906 від 15.10.2020 року (а.с.26). 

За положеннями вказаного Договору передбачена оплата адвокату гонорару, який погоджується на умовах та в порядку, що визначені Договором, та сплачується клієнтом у день отримання рахунку-фактури, який є підставою для його сплати (п.4.1. - 4.9.).

На час подання відзиву на скаргу доказів про сплату позивачем вказаному адвокату гонорару за надання правової допомоги не надано.
Однак, до відзиву на апеляційну скаргу надано Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та Акт від 03.02.2022 року № 48/2020/648/509/21/2 наданих послуг за Договором № 48/2020 про надання правової допомоги від 06.05.2020 року.

У зазначеному Акті від 03.02.2022 року № 48/2020/648/509/21/2 визначено зміст витраченого часу (найменування послуг), кількість годин (6 годин), вартість 1 години (20% від мінімальної зарплати), вартість 1 судодня при представництві інтересів ОСОБА_2 в одному судовому засіданні в Херсонському апеляційному суді у розмірі 2 600,00грн (20% від мінімальної зарплати) та загальна сума гонорару (10 400,00 грн), а саме: 27.01.2022 року складання та подача до Херсонського апеляційного суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи (1 година) – 1 300,00 грн; 01.02.2022 року ознайомлення з матеріалами справи (1 година) – 1 300,00 грн; 02.02.2022 року усна консультація позивача щодо підстав оскарження рішення (1 година) – 1 300,00 грн; 03.02.2022 року складання та подача відзиву на апеляційну скаргу (3 години) – 3 900,00 грн; представництво інтересів позивача у 1 судовому засіданні Херсонського апеляційного суду (1 судодень) – 2 600,00 грн.

Згідно матеріалів справу було розглянуто за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, тобто в судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Загоруйко Г.А. участі не приймав (а.с.147). 

Отже, заявлена вимога про стягнення 2 600,00 грн у вигляді правової допомоги за представництво інтересів позивача в одному судовому засіданні в Херсонському апеляційному суді є необґрунтованою, оскільки не доведена. 

Відтак, підлягає розгляду на обґрунтованість вимога про стягнення решти витрат на правову допомогу, а саме 7 800,00 грн (10 400,00 грн – 2 600,00 грн). 

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України представник Державної казначейської  служби України заявив про зменшення витрат на оплату правової допомоги. 

Апеляційний суд вважає, що з огляду на складність справи, її тривалість, того, яке вона має значення для сторін, обсягу наданих адвокатом Загоруйком Г.А. послуг і виконаних робіт, та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та послуг, розмір витрат на оплату послуг адвоката в 7 800,00грн є неспівмірним, не відповідає складності справи та положенню ч.4 ст.137 ЦПК України. Відповідно у цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню. Апеляційний суд вважає, що достатнім та необхідним для цієї справи є розмір витрат на оплату послуг адвоката в 3 000,00 грн, які підлягають стягненню з скаржника (відповідача Головного управління  Національної поліції  у Херсонській  області) повністю або частково. 

       Відповідно до ст.141 вказаного Кодексу ("Розподіл судових витрат між сторонами"):
--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);
--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову – на відповідача; 
2) у разі відмови в позові – на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

З іншого боку, при поданні апеляційної скарги відповідачем ГУ НП у Херсонській області сплачено 3 062,19 грн судового збору, при цьому підлягало сплаті 1 362,00 грн судового збору у встановленому законом розмірі (150% х 908,00 грн). Тобто переплата становить 1 700,19 грн (3 062,19 грн – 1 362,00 грн), щодо якої відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути вирішено питання про повернення судового збору за клопотанням особи.

За результатом розгляду апеляційної скарги ухвалено судове рішення, яким вирішено зменшити розмір стягнутої за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральної шкоди з 4 000,00 грн до 2 000,00 грн, тобто по суті апеляційну скаргу задоволено на 14,36% (2 000,00 грн х 100% : 13 918,30 грн). 

А тому підлягають відшкодуванню судові витрати, пов`язані зі сплатою скаржником судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 195,58 грн (14,36% х 1 362,00 грн : 100%).

Однак, як зазначалось, загальна сума на відшкодування судових витрат, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції, становить 3 000,00 грн. А тому, з урахуванням залишення скарги без задоволення в частині 85,64% (100% – 14,36%), підлягають відшкодуванню судові витрати, понесені позивачем у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 569,20 грн (85,64% х 3 000,00 грн : 100%).

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, враховуючи покладення судових витрат на позивача (у розмірі 195,58 грн) та відповідача ГУ НП у Херсонській області (у розмірі 2 569,20 грн), слід зобов`язати ГУ НП у Херсонській області, на яке покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю позивачу у розмірі 2 373,62 грн (2 569,20 грн – 195,58 грн). 

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого від імені Головного управління  Національної поліції  у Херсонській області, задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 19 листопада 2021 року змінити, зменшивши розмір стягнутої за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 моральної шкоди з 4 000,00 грн до 2 000,00 грн.

В іншій оскаржуваній частині це ж рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Головного управління  Національної поліції  у Херсонській  області на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2 373,62 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 14 лютого 2022 року.

Головуючий                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                 В.В. Майданік
       
Судді:                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                 Л.А. Приходько
                        
                                       _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                  Н.В. Орловська