ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1895/21 Справа № 196/1055/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руснак А.І. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року, якою

ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: 
АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.,

за участю:
особи, що притягується 
до адміністративної відповідальності,                                  ОСОБА_1 , 

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року ОСОБА_1 24 жовтня 2021 року о 06.10 год. в смт. Царичанка по вул. Центральній, керуючи автомобілем ГАЗ-32213ПЕ, н.з. НОМЕР_1 , в якому згідно технічних характеристик передбачено 8 місць для сидіння пасажирів, здійснюючи нерегулярні перевезення пасажирів на внутрішньообласному сполученні смт. Магдалинівка- с.Іванівка, перевозив 12 пасажирів, тобто в кількості більшій, ніж передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, чим порушив пп. 8 п. 2 прим. 2 постанови КМУ №1236 від 09 грудня 2020 року, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Зазначає, що йому інкримінується порушення порядку пп.8 п.2 ПКМУ від 09 грудня 2020 року №1236, яке полягає у перевезенні пасажирів на внутрішньому обласному сполученні, тоді як відповідальність за пп.8 п.2 ПКМУ від 09 грудня 2020 року №1236 передбачається за приймання відвідувачів у кінотеатрах, інших закладах культури та приймання відвідувачів іншими суб`єктами діяльності у сфері культури з наповненістю кінозалів або залів понад 50 відсотків місць (розміщення здійснюється з вільним місцем поруч, спереду та позаду) у кожному окремому кінозалі або залі. Звертає увагу, що не є суб`єктом підприємницької діяльності і не здійснює нерегулярні перевезення, здійснена ним поїздка 24 жовтня 2021 року — це поїздка приватного характеру, номер транспортного засобу, вказаний у постанові, не відповідає дійсному номеру, вказаному у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Зазначає, що судом порушено вимоги ст. 22 КУпАП, оскільки справа взагалі не розглядалась суддею. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку. 
       Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
       Однак, вказані вимоги закону судом належним чином виконані не були.
       Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події провадження у справах про адміністративні правопорушення. Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на наступному. 
       Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
       Стаття 9 КУпАП наводить визначення поняття адміністративного правопорушення, а саме: це є «протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».
       Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з`ясував обставини справи та не надав належної оцінки наданим доказам, що потягло передчасний висновок про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 44-3 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що постанова судді першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є обґрунтованими.
       Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ст. 44-3 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
       Винуватість ОСОБА_1 , на думку суду першої інстанції, підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 170433 від 24 жовтня 2021 року, рапортом поліцейського та письмовими поясненнями ОСОБА_1 .
       Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Диспозицією частини 1 статті 44-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Тобто, ст. 44-3 КУпАП є бланкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 44-3 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.        
Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог підпункту 8 пункту 2 прим. 2 постанови КМ України №1236 від 09 грудня 2020 року, а саме перевезення пасажирів на внутрішньообласному сполученні смт. Магдалинівка- с.Іванівка, пасажирів у кількості, більшій, ніж передбачена технічною характеристикою транспортного засобу.
Разом з тим, підпунктом 8 пункту 2 прим. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" №1236 від 09 грудня 2020 року встановлено заборону з 17 червня 2021 року здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж сукупна кількість місць для сидіння та 50 відсотків місць для стояння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб. Перевізник несе відповідальність за забезпечення водіїв засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, та здійснює контроль за використанням пасажирами під час перевезення засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
Згідно зазначених норм закону особу можливо притягнути до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, в якому встановлені місце, час вчинення, фактичні обставини події та кваліфікуючі ознаки правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення має містити в собі належним чином встановлені та підтверджені відомості і факти, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення.
Приймаючи рішення про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, суд не взяв до уваги, що фабула протоколу не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки фактично хоч і містить кваліфікуючі ознаки адміністративного правопорушення, проте вони належним чином не встановлені, у зв`язку з чим протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, що унеможливлює притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності на підставі цього протоколу.
Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України “Про автомобільний транспорт” нерегулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.
Згідно ст. 35 Закону України “Про автомобільний транспорт” перевезення пасажирів автобусами в режимі нерегулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах нерегулярних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.
При цьому з вимог ст. 29 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
З системного аналізу вказаних положень слідує, що за порушення підпункту 8 пункту 2 прим. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" №1236 від 09 грудня 2020 року, а саме: заборони з 17 червня 2021 року здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж сукупна кількість місць для сидіння та 50 відсотків місць для стояння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб, несе автомобільний перевізник чи автомобільний самозайнятий перевізник, тобто суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ним на законних підставах.
Так, відповідно до пояснень ОСОБА_2 він не є суб`єктом підприємницької діяльності і не здійснює нерегулярні перевезення, здійснена ним 24 жовтня 2021 року поїздка — це поїздка приватного характеру.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 є автомобільним перевізником чи автомобільним самозайнятим перевізником, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, тобто є суб`єктом господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ним на законних підставах.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України). Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, зокрема відсутні пояснення свідків, які б підтвердили порушення вимог закону, яке інкримінується ОСОБА_2 , відео чи фото фіксація вчинення адміністративного правопорушення, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та рапорт поліцейського не можуть бути визнані допустимими доказами, а враховуючи позицію ОСОБА_2 та вимоги статті 62 Конституції України, апеляційний суд усі сумніви тлумачить на його користь.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_2 винуватий у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 44-3 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нової, якою провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — задовольнити.
       Постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП — скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот