Постанова                                            
 
Іменем  України                    
 
08 грудня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 201/13949/15-ц  
 
провадження № 61-16127св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2017 року у складі судді Ходаківського М. П. та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у складі колегії суддів: 
Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., 
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (теперішня назва акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним пункту договору, визнання дій неправомірними, визнання розірвання договору недійсним та стягнення грошових коштів.
Позовна заява мотивована тим, що 29 серпня 2013 року між ним та 
ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDNWFD0070001800400 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» на зберігання грошових коштів на рахунку № НОМЕР_1 та нарахування відсотків за депозитом на цей же рахунок, з якого 17 квітня 2015 року було списано грошові кошти у розмірі 15 513,22 доларів США. 
Звернувшись до банку за роз`ясненням причин того, що відбулося, йому було повідомлено про розірвання вказаного договору за ініціативою банку, оскільки внаслідок технологічного збою, який мав місце під час проведених ним операцій, курс долара США по відношенню до гривні відображався некоректно, що призвело до фактичного проведення операцій за заниженим курсом, у зв`язку із чим та у відповідності до п. 1.1.2.1.11 Умов та Правил надання банківських послуг, яким визначений обов`язок клієнта погасити заборгованість, що виникла внаслідок курсової різниці через технологічний збій обладнання, банком було прийнято рішення про розірвання договору банківського вкладу та списання грошових коштів. При розірванні договору депозитного вкладу банком були порушені умови цього договору щодо повідомлення іншої сторони правочину про намір розірвати договір із зазначенням дати його розірвання, а відповідні пункти Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо перекладення повної відповідальності на клієнта банку за несправності в роботі обладнання банку, він вважав такими, що порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживача». 
16 червня 2017 року банк перерахував позивачу частину вкладу у розмірі 196 808,40 грн, що еквівалентно 7 566,64 доларам США. Тому, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними пункт 1.1.2.9 Умов та Правил надання банківський послуг на період з 01 серпня 2013 року по 01 жовтня 2015 року, пункт 1.1.2.9 Умов та Правил надання банківський послуг на період з 01 березня 2014 року по 01 травня 2014 року, пункт 1.1.2.1.11 Умов та Правил надання банківський послуг на 01 червня 
2014 року, пункт 1.1.2.1.9 Умов та Правил надання банківський послуг на період з 01 липня 2014 року по 01 вересня 2014 року, пункт 1.1.2.1.11 Умов та Правил надання банківський послуг на 01 жовтня 2014 року, пункт 1.1.2.1.9 Умов та Правил надання банківський послуг на період 
з 01 листопада 2014 року по 01 березня 2015 року, пункт 1.1.2.1.11 Умов та Правил надання банківський послуг на період з 01 квітня 2015 року 
по 01 червня 2015 року, пункт 1.1.2.1.11 Умов та Правил надання банківський послуг на період з 01 серпня 2015 року по 01 жовтня 2015 року, до яких ОСОБА_1 приєднався при укладенні договору 
№ SAMDNWFD0070001800400 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» 
від 29 серпня 2013 року та внаслідок чого з рахунку були списані грошові кошти у розмірі 15 513,22 доларів США; визнати недійсним розірвання договору № SAMDNWFD0070001800400 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» 
від 29 серпня 2013 року; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDNWFD0070001800400 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» від 29 серпня 2013 року вклад у розмірі 
16 096,57 доларів США; відсотки за період з 09 квітня 2015 року 
по 01 вересня 2015 року в сумі 1 041,18 доларів США; відсотки за період 
з 02 вересня 2015 року по 16 червня 2017 року у розмірі 4 772,05 доларів США; відсотки за період з 17 червня 2017 року по 15 серпня 2017 року у розмірі 295,09 доларів США; стягнути із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму трьох відсотків річних за користування вкладом 
(23 663,21 доларів США) за період з 02 вересня 2015 року по 16 червня 
2017 року у розмірі 33 838,08 грн, а також суму трьох відсотків річних за користування вкладом (16 096,57 доларів США) за період з 17 червня 
2017 року по 15 серпня 2017 року у розмірі 2 504,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсними пункт 1.1.2.9. актуальних станом на 29 серпня 
2013 року Умов та Правил надання банківських послуг у 
ПАТ КБ «ПриватБанк», пункт 1.1.2.1.9 актуальних станом на 16 січня 
2015 року Умов та Правил надання банківських послуг у 
ПАТ КБ «ПриватБанк» та пункт 1.1.2.1.11 актуальних станом на 17 квітня 2015 року Умов та Правил надання банківських послуг у 
ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо обов`язку клієнта у разі виникнення заборгованості держателя по картковому рахунку в результаті технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках погасити її протягом 
30 днів з моменту виникнення.
Визнано недійсним розірвання договору від 29 серпня 2013 року 
№ SAMDNWFD0070001800400 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» за ініціативою ПАТ КБ «ПриватБанк».
Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 залишок вкладу за договором № SAMDNWFD0070001800400 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» від 29 серпня 2013 року у розмірі 16 096,57 доларів США з можливістю конвертації цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.
Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відсотки за договором від 29 серпня 2013 року № SAMDNWFD0070001800400 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» у розмірі 6 108,32 доларів США з можливістю конвертації цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу, з яких: за період з 09 квітня 2015 року по 01 вересня 2015 року - 
1 041,18 доларів США, за період з 02 вересня 2015 року по 16 червня 
2017 року - 4 772,05 доларів США, за період з 17 червня 2017 року 
по 15 серпня 2017 року - 295,09 доларів США.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 36 342,08 грн три відсотки річних за порушення грошового зобов`язання із повернення вкладу за договором № SAMDNWFD0070001800400 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» від 29 серпня 2013 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після звернення 
28 серпня 2015 року позивача до відповідача із заявою про виплату залишків вкладу у розмірі 23 663,21 доларів США та нарахованих за ним відсотків, ОСОБА_1 було видано 196 808,40 грн, що є еквівалентом 
7 566,64 доларів США, тобто 16 096,57 доларів США позивачу не були видані, як і нараховані за вкладом відсотки. 
Ураховуючи вищевикладене, а також те, що частину списаних грошових коштів відповідачем було повернуто позивачу, що є свідченням визнання неправомірності дії зі списання грошових коштів з депозитного рахунку в рахунок погашення заборгованості, що виникла через технологічний збій у роботі обладнання відповідача, суд дійшов висновків про можливість визнання недійсним пунктів Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо обов`язку клієнта у разі виникнення заборгованості держателя по картковому рахунку в результаті технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках погасити її протягом 30 днів з моменту виникнення, оскільки фактично такі умови перекладають на споживача обов`язок погасити заборгованість по картковому рахунку, яка виникла не з його вини, та у випадках з якими він не був ознайомлений при укладенні договору, а тому такі умови порушують права позивача як споживача банківських послуг.
Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною, в абзаці 
1 статті 1 якого вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 11 % річних за вкладом та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання у відповідності з частиною другою 
статті 625 ЦК України.  
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2017 року в частині визнання недійсними пункту 1.1.2.9. актуальних станом 
на 29 серпня 2013 року Умов та Правил надання банківських послуг у 
ПАТ КБ «ПриватБанк», пункту 1.1.2.1.9 актуальних станом на 16 січня 
2015 року Умов та Правил надання банківських послуг у 
ПАТ КБ «ПриватБанку» та пункту 1.1.2.1.11 актуальних станом на 17 квітня 2015 року Умов та Правил надання банківських послуг у 
ПАТ КБ «ПриватБанку» щодо обов`язку клієнта у разі виникнення заборгованості держателя по картковому рахунку в результаті технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках погасити її протягом 
30 днів з моменту виникнення; в частині визнання недійсним розірвання договору № SAMDNWFD0070001800400 Вклад «Депозит Плюс на 12 мес.»
від 29 серпня 2013 року за ініціативою ПАТ КБ «ПриватБанк», - скасовано та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. У іншій оскаржуваній частині рішення залишено без змін. 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що Умови та Правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» не відповідають вимогам статті 1059 ЦК України щодо обов`язкової письмової форми договору банківського вкладу (депозиту), тобто не є складовою вищевказаного договору 
№ SAMDNWFD0070001800400 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.». Отже, до спірних правовідносин положення Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» застосуванню не підлягають, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсними пунктів Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо обов`язку клієнта у разі виникнення заборгованості держателя по картковому рахунку в результаті технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках погасити її протягом 30 днів з моменту виникнення. 
Позивачем не обґрунтовано та не доведено наявність жодної з підстав визнання правочину недійсним, що передбачені статтею 215 ЦК України; згідно змісту позовної заяви, позивач посилається на фактичні обставини, що свідчать не про недійсність правочину, а про неналежне виконання банком умов депозитного договору, тому в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним розірвання договору необхідно відмовити.
Згідно наданих суду письмових доказів, змісту апеляційної скарги, пояснень представника банку у судовому засіданні, відповідач визнає факт укладення між сторонами зазначеного вище договору № SAMDNWFD0070001800400 Вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» від 29 серпня 2013 року; також відповідачем визнається факт розміру вкладу позивача у сумі 
23 663,21 доларів США станом на 08 квітня 2015 року, що зазначено безпосередньо у депозитному договорі.
Крім того, колегія звернула увагу, що банк самостійно визначає курс валют та здійснює операції щодо грошових переказів. Здійснення контролю за курсом валют при проведенні банківських операцій та технологічною роботою банківських комп`ютерних систем відноситься до компетенції працівників банку. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів неправомірних дій позивача, що призвели до збою програмного забезпечення банку, тощо. Наданий суду висновок від 16 січня 2015 року №ZAKL-2015/1-16922 служби безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» не є належним доказом шахрайських дій особи, адже діючим законодавством визначено спеціальну процедуру доказування та визнання особи винною у вчиненні злочинних дій.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2019 року до Верховного Суду, 
АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволених позовних вимог та у цій частині позовних вимог відмовити. У іншій частині судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.Клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зупинення виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2017 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 
2019 року задоволено. Зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2017 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року до закінчення касаційного провадження у справі.
У вересні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року справу за позовом 
ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним пункту договору, визнання дій неправомірними, визнання розірвання договору недійсним та стягнення грошових коштів призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що позивачем було проведено ряд грошових переказів, оформлених на його ім`я інтернет-карт у національній валюті на карткові рахунки іноземного банку у наслідок чого у позивача утворилася заборгованість, яку він не погашає. Зазначені факти також встановлені службовим розслідуванням. Пунктом 12 вказаного договору банківського вкладу визначено умови про право банку на списання грошових коштів з депозитного рахунку або для розірвання договору. 
Застосування 11 % річних є незаконним та судами не враховано, що після звернення 28 серпня 2015 року позивача до відповідача із заявою про виплату залишків вкладу та нарахованих за ним відсотків, позивачу було видано 7 566,64 доларів США, тобто з того часу договір був вже розірваний, тому відсоткова ставка вже не відповідала 11 % річних. 
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
29 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDNWFD0070001800400 вклад «Депозит Плюс 
на 12 мес.», за умовами якого ОСОБА_1 передає 
ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) з нарахуванням відсотків на суму вкладу в розмірі 11% річних строком по 01 вересня 2015 року включно (а. с. 13).
Сторонами договору № SAMDNWFD0070001800400 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» від 29 серпня 2013 року погоджено усі істотні умови договору вкладу, зокрема, строк дії договору, розмір нарахування відсотків, порядок розірвання договору, тощо (а. с. 13).
Відповідно до пункту 1 вказаного вище договору, вкладник може поповнювати свій вклад. Загальна сума поповнення протягом кожного календарного місяці не повинна перевищувати суму, що встановлена банком.
Дія договору припиняється після виплати вкладнику всієї суми вкладу разом із процентами, належними вкладнику відповідно до умов договору (пункт 4 договору).
Пунктом 7 договору передбачено, що якщо по закінченню 6 місяців вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк.
Згідно пункту 8 договору вкладу, якщо банк заперечує проти продовження вкладу, він письмово або через SMS-повідомлення повідомляє вкладника про це не пізніше, ніж за 2 календарних дні до закінчення строку вкладу.
Також, у пункті 13 договору вкладу визначено, що договір оформлюється у двох примірниках. Один примірник договору видається клієнту, а інший зберігається у банку. При укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворюється відбиток печатки банку технічними друкарськими пристроями.
У пункті 21 договору зазначено про можливість його дострокового розірвання, за умови попередження один одного за два банківські дні до дати розірвання договору.
З тексту вказаного договору від 29 серпня 2013 року, який роздрукованого 08 квітня 2015 року, вбачається, що станом на 08 квітня 2015 року залишок вкладу ОСОБА_1 становить 23 663,21 доларів США (а. с. 13).
ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду оригінал анкети-заяви про приєднання ОСОБА_1 до Умов та Правил надання банківських послуг у 
ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15 червня 2015 року, відповідно до якої він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг у 
ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 59). 
На заяви ОСОБА_1 щодо причин та підстав списання грошових коштів у розмірі 15 513,22 доларів США з депозитного рахунку, відкритого на його ім`я за договором від 29 серпня 2013 року, банк листом 
№ 20.1.0.0.0/7-20150429/1526 від 13 травня 2015 року повідомив, зокрема, що таке списання грошових коштів відбулося на підставі пункту 1.1.2.1.11 Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яким передбачено, що у разі виникнення заборгованості власника по картковому рахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобов`язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення, та оскільки внаслідок технологічного збою в системі ПАТ КБ «ПриватБанк», який мав місце під час проведення ОСОБА_1 операцій, курс валюти був відображений некоректно, операції фактично були проведені за значно нижчим курсом, що призвело до обґрунтованого списання грошових коштів з депозитного рахунку (а. с. 18, 19-21).
ПАТ КБ «ПриватБанк» було також надано висновок від 16 січня 2015 року 
№ ZAKL-2015/1-16922 служби безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» за фактом виникнення заборгованості за картами клієнтів Дніпропетровського 
РУ внаслідок p-2p-переказів у Приватбанк (Європа), згідно із яким внаслідок проведення ОСОБА_1 операцій із застосуванням заниженого курсу долара США по відношенню до гривні, банк зазнав збитків та зазначено, що відповідно до пункту 1.1.2.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг у разі виникнення заборгованості держателя за картрахунком внаслідок курсової різниці, технічних помилок в роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобов`язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту виникнення (а. с. 81-83).
28 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із письмовою заявою (вх. № 323524) про видачу суми вкладу за договором 
№ SAMDNWFD0070001800400 вклад «Депозит Плюс на 12 мес.» 
від 29 серпня 2013 року у розмірі 23 663,21 доларів США разом із належними до виплати за цим договором відсотками у зв`язку із закінченням 01 вересня 2015 року строку дії договору (а. с. 161).
Листами ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25 вересня 2015 року, від 23 жовтня 
2015 року та від 20 листопада 2015 року було надано відповіді із проханням зачекати, оскільки спеціалісти ПАТ КБ «ПриватБанк» шукають необхідну інформацію (а. с. 162-164).
Згідно змісту позовних вимог (уточнених), 16 червня 2017 року 
ПАТ КБ «ПриватБанк» було перераховано ОСОБА_1 частину грошових коштів у сумі 196 808,40 грн, що станом на день перерахування еквівалентно 7 566,64 доларів США, що також підтверджується випискою 
ПАТ «Альфа-Банк» від 19 червня 2017 року з рахунку ОСОБА_1 
№ НОМЕР_2 та копією заяви ОСОБА_1 від 24 лютого 2017 року щодо перерахування грошових коштів на його рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ПАТ «Альфа-Банк» (а. с. 160, 169).
03 березня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було отримано заяву 
ОСОБА_1 про неможливість отримання грошових коштів та навіть інформації за станом рахунків через заборону ідентифікації клієнта, у зв`язку із чим останній просив скасувати заборону на ідентифікацію його як клієнта, вказати причини такої заборони та перерахувати залишки грошових коштів на його рахунки (а. с. 168). 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку про те, що після звернення 28 серпня 2015 року позивача до відповідача із заявою про виплату залишків вкладу у розмірі 23 663,21 доларів США та нарахованих за ним відсотків, ОСОБА_1 було видано 196 808,40 грн, що є еквівалентом 7 566,64 доларів США, тобто 16 096,57 доларів США позивачу не були видані, як і нараховані за вкладом відсотки. 
Ураховуючи вищевикладене, а також те, що частину списаних грошових коштів відповідачем було повернуто позивачу, що є свідченням визнання неправомірності дії зі списання грошових коштів з депозитного рахунку в рахунок погашення заборгованості, що виникла через технологічний збій у роботі обладнання відповідача, суди дійшли правомірного висновку про стягнення з банку на користь позивача залишку депозитного вкладу, відсотків за ним та передбачених статтею 625 ЦК України 3 % річних. 
Посилання банку в касаційній скарзі на пункт 1.1.2.1.11 Умов та Правил відповідно до якого у разі виникнення заборгованості власника по картрахунку у результаті курсової різниці, технічних помилок у роботі обладнання та в інших випадках клієнт зобов`язується погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення суд касаційної інстанції не бере до уваги, оскільки витяг з таких умов не містить підпису позивача.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, а в силу вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що суди порушили норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2017 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович