ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3750/21  Номер провадження 22-ц/814/532/22	Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Чумак О.В., Пилипчук Л.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника позивача Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», адвоката Сотник І.Л., на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2021 року 
у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання
УСТАНОВИВ:
короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У квітні 2021 року позивач, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», в особі уповноваженого представника звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за послуги теплопостачання у загальній сумі 49 953,27 грн. та судовий збір 2 270,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ПОКВПТГ «Теплоенерго» фактично надає послуги з теплопостачання споживачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою об`єкта постачання: АДРЕСА_1 , загальною опалювальною площею 47,4 кв.м. Договір між сторонами про надання таких послуг не укладався, але відповідачі несуть солідарний обов`язок за фактично отримані послуги за наступними тарифами: за послугу централізованого опалення - 1596,93 грн./Гкал протягом опалювального періоду, та за послугу з централізованого постачання гарячої води - 89,54 грн./куб.м. За період з 01.03.2017 по 01.03.2021 утворилась заборгованість у загальній сумі 40 703,48 грн. У порядку ст. 625 ЦК України, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, за період з 21.04.2017 по 01.03.2021 на суму заборгованості нараховано індекс інфляції - 5 887,99 грн. та 3% річних - 3 361,80 грн.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2021 року позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено частково:
- стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість у розмірі 12 943,41 грн.;
- стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість у розмірі 12 943,41 грн.;
- стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судовий збір по 1 135,00 грн. з кожного;
- в частині позовних вимог до ОСОБА_3 - відмовлено.
короткий зміст вимог апеляційної скарги;
Із вказаним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2021 року у повному обсязі не погодився позивач, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу через уповноваженого представника.
В апеляційній скарзі прохали рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задовольнити в повному обсязі; вирішити питання розподілу судових витрат.
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; 
Скаржник не погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає, що рішення винесене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права; судом безпідставно задоволено позовні вимоги лише частково, що суперечить обставинам справи.
Вважає, що судом безпідставно відмовлено у позовних вимогах до відповідача ОСОБА_3 , вважає, що всі відповідачі, у тому числі ОСОБА_3 , як фактичний споживач, повинні нести солідарну відповідальність за порушення зобов`язання зі сплати послуг з теплопостачання, а не тільки власники квартири, куди надаються такі послуги.
Вказував, що контррозрахунок, наданий відповідачами та прийнятий судом першої інстанції, виконаний з математичними помилками; показники нарахованої заборгованості, зазначені у ньому, суперечать показникам, відображеним у розрахунку позивача, разом із тим, таке заниження реального розміру проведених підприємством нарахувань необґрунтоване відповідачами.
З посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 21.01.2015 № 6-214цс14, скаржник вказував, що суд безпідставно застосував строк позовної давності, не врахував підстав переривання строку позовної давності, а саме звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду в порядку наказного провадження із заявою про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за спірний період, а також не врахував здійснені відповідачами проплати боргу, що перевищували суму поточних нарахувань або були здійснені у період відсутності поточних нарахувань, що свідчить про визнання ними боргу.
узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;
09.03.2022 до апеляційного суду від адвоката Омелай Д.В., що діє в інтересах відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09.03.2022 за відповідною заявою адвоката Омелай Д.В. визнано поважною причину пропуску встановленого судом процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу та продовжено його у порядку ч.ч. 2, 4 ст. 127 ЦПК України.
Таким чином, відзив на апеляційну скаргу має бути прийнятий апеляційним судом до уваги.
У відзиві на апеляційну скаргу адвоката Омелай Д.В. прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а також стягнути з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» витрати на правничу допомогу.
Вважає, що суд першої інстанції вірно застосував строк позовної давності, вірно прийняв до уваги контррозрахунок, зазначивши що позивач не надав квитанції, які б могли вказувати на те, що відповідачі при сплаті поточних комунальних послуг сплачували визнану ними заборгованість. Вказував, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є належними відповідачами у справі, оскільки із ними не укладався договір з теплопостачання за вказаною адресою.
встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; 
Місцевим судом вірно встановлено, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з теплопостачання за адресою об`єкта теплопостачання:  АДРЕСА_1 , загальною опалювальною площею 47,4 кв.м, особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.05.1997, посвідченого державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Колос Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за №3-875, вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а  ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 62) 
09.12.2010 рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі №2-8606/10 задоволено позов ОСОБА_2 , визнано право власності на 1/2 частину двокімнатної кватири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 ; визнано право власності на 1/2 частину двокімнатної кватири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 571,00 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення набрало законної сили 20 грудня 2010 року. (а.с. 65) 
Таким чином, квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_1 (1/2 частина) та ОСОБА_2 (1/2 частина).
Договір з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про надання послуг з теплопостачання побутовим споживачам за адресою АДРЕСА_1 не укладався. 
Судом також встановлено, що квартира обладнана вузлом обліку гарячої води -лічильник води крильчастий ETR-UA DN 15 зав. № 20090917190.
Згідно з актом прийняття 34888 приладів обліку гарячої води на абонентський облік від 13.07.2010 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» прийняло на абонентський облік з 09.07.2010 по 09.06.2014 лічильник гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 ; визначено дату наступної держповірки лічильників гарячої води, яку необхідно провести до 09.06.2014 (а.с. 88). 
18.06.2020 виконано огляд вузлів обліку та лічильника води, вимірювання для метрологічної повірки, про що представником виконавця, ТОВ «Еталон Полтава», складено Акт виконаних робіт здійснення вимірювань для метрологічної повірки лічильників води на місці експлуатації від 18.06.2020 та видане свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П-12-2019-1012118062012 ТОВ «Еталон Полтава» від 19.06.2020, чинне до 19.06.2024. За результатом повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 3580 (а.с. 89, 90).
Також, відповідно до акту про опломбування (монтаж) вузлів обліку води від 02.07.2020 КП ПОР «Полтававодоканал» після чергової державної повірки було прийнято на абонентський облік лічильник гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 60). 
Позивачем до позовної заяви додано копію виписки із домової книги, виданої начальником ЖЭУ-11 від 14.01.2009, з якої вбачається, що за вказаною адресою станом на момент видачі вказаної довідки, зареєстровано 4 особи: з 26.06.1998 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (квартиронаймач); з 26.06.1998 року - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (дружина); з 13.02.2007 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (дочка) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дочка). (а.с. 3)
З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з відповіді на запит суду станом на 06.05.2021 підтверджено відомості про реєстрацію за вказаною адресою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 45, 61)
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з реєстрації за вказаною адресою з 26.08.2020 та станом на 06.05.2021 значиться зареєстрованим за іншою адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 43, 61) 
Відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за наявними обліками Реєстру територіальної громади м. Полтави станом на 06.05.2021 - відсутні. (а.с. 44) 
З матеріалів справи також вбачається, що 17.11.2020 року за заявою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Октябрським районним судом м. Полтави був виданий судовий наказ № 554/9402/20 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги теплопостачання, що надавались за адресою АДРЕСА_1 , що утворилась за період з 01.03.2017 по 01.09.2020 з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у загальній сумі 54 590,92 грн. (а.с. 2, 80-86) 
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.01.2021 вищевказаний судовий наказ було скасовано. (а.с. 2)
За розрахунком заборгованості, наданим позивачем до позову станом за період з 01.03.2017 по 01.03.2021 наявна заборгованість з оплати послуг теплопостачання за вказаним об`єктом теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у загальній сумі 40 703,41 грн. У порядку ст. 625 ЦК України позивачем нараховано на суму заборгованості індекс інфляції у сумі 5 887,99 грн. та 3% річних у сумі 3 361,80 грн. за період з 21.04.2017 по 01.03.2021. (а.с. 4-9) 
Місцевий суд, задовольняючи позов частково, прийняв до уваги контррозрахунок відповідачів, застосував за заявою відповідачів трирічний строк позовної давності, та дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як з власників квартири, відповідно до розміру частки кожного у праві спільної часткової власності, заборгованість за послуги теплопостачання з 01.04.2018 по 01.03.2021 у розмірі 21 872 грн., а також індекс інфляції за цей же період у сумі 2 374,12 грн., три проценти річних -1 640,70 грн., а всього 25 886,82 грн., тобто по 12 943,41 грн. з кожного.
       Оскільки суду не надано доказів про наявність домовленості між власниками квартири, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_3 щодо порядку та ступеня участі в утриманні квартири - місцевим судом відмовлені у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 
доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на момент їх виникнення.
Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Також, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 322 ЦК України).
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону власник, а також фактичні споживачі (дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача) зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
Відсутність договору між сторонами про надання житлово-комунальних послуг за об`єктом надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою звільнення споживачів від оплати таких послуг.
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року.
Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Часткова оплата комунальних послуг або оплата з порушенням передбаченого строку внесення платежу вважається неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Щодо наявності заборгованості та її розміру 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених   ЦПК  України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ( ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України) 
Як вбачається з матеріалів справи за розрахунком позивача станом за період з 01.03.2017 по 01.03.2021 (спірний період) наявна заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання яка становить 40 703,48 грн. 
Щомісячний розрахунок боргу наведений в додатку № 2 до позову.
Також, в додатку № 2 наведено розрахунок 3 % річних в сумі 3 361,80 грн. та інфляційних витрат в сумі 5 887,99 грн., розрахованих на суму заборгованості за період з 21.04.2017 по 01.03.2021 відповідно до ст. 625 ЦК України.
З даного розрахунку заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання вбачається, що починаючи з березня 2017 по липень 2019 включно відповідачі взагалі не здійснювали  щомісячної оплати  за надані  послуги з теплопостачання, а в подальшому платежі здійснювались періодично не кожного місяця: у серпні 2019 року здійснено платіж у сумі 2 000 грн.; з вересня по квітень 2020 року знов таки не надходило жодного платежу; у травні 2020 року внесено 1 000 грн.; у червні 2020 року - щомісячний платіж не здійснено, а з липня 2020 року по лютий 2021 включно щомісячно проводилися оплати, які перевищували розмір поточних щомісячних нарахувань. Загальна сума внесених платежів у спірному періоді становить 21 872,00 грн. 
Вказане свідчить про неналежність виконанням споживачами грошового зобов`язання з оплати послуг теплопостачання.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечували проти суми заборгованості та надали контррозрахунок заборгованості в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого ними було подано заяву під час розгляду справи судом першої інстанції.
Суд першої інстанції неналежним чином дослідив контррозрахунок та помилково встановив з нього, що сума заборгованості за період з квітня 2018 по квітень 2021 року становить 21 872,00 грн., оскільки вказана сума є загальною сумою внесених платежів протягом спірного періоду. 
Місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування загального строку позовної давності у три роки, прийняв контррозрахунок відповідачів та відхилив доводи ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про переривання строків позовної давності проведенням часткових оплат, з чим суд апеляційної інстанції погодитись не може з огляду на таке.
Щодо застосування строку позовної давності. 
Статями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. (ч. 2 ст. 267 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. (ч. 3 ст. 267 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (ч.5 ст.267 ЦК України).
Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.
Статтею 264 ЦК України визначено випадки переривання перебігу позовної давності
Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Згідно з ч. 3 вказаної статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
У постанові від 07 липня 2020 року при розгляді справи № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19 Великою Палатою Верховного Суду наведено такий правовий висновок, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року), ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у первинній редакції, п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року), якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.
З урахуванням наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про переривання строку позовної давності фактом звернення позивача 07.10.2020 до суду із тими самими позовними вимогами в порядку наказного провадження, а також не приймає до уваги посилання скаржника з цього приводу на постанову Верховного Суду України від 21.01.2021 у справі № 6-214цс14, оскільки суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати; не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17).
Однак, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в частині переривання строку позовної давності вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
У спірному періоді здійснювались часткові оплати за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що підтверджується розрахунком заборгованості у справі та визнавалось відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
       Суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача про те, що суми здійснених платежів з оплати послуг з або перевищували розмір поточних у відповідному місяці коли здійснювалась проплата нарахувань, або були здійснені в період їх повної відсутності; належним чином не дослідив розрахунок позивача з цього приводу, а також виписку, що додавалась позивачем до відповіді на відзив (а.с. 92), на предмет призначення платежу (на погашення якого саме періоду платежу вноситься сума коштів). 
Так, з виписки платежів (а.с. 92) судом апеляційної інстанції установлено:
05.08.2019 - оплата 1 000 грн. - період платежу зазначений споживачем - червень 2019;
05.08.2019 - оплата 1 000 грн. - період платежу зазначений споживачем - червень 2019;
08.05.2020 - оплата 1 000 грн. - період платежу зазначений споживачем - березень 2020;
14.07.2020 - оплата 998 грн. - період платежу зазначений споживачем - червень 2020;
10.08.2020 - оплата 278 грн. - період платежу зазначений споживачем - липень 2020;
10.08.2020 - оплата 500 грн. - період платежу зазначений споживачем - липень 2020;
10.08.2020 - оплата 800 грн. - період платежу зазначений споживачем - липень 2020;
10.09.2020 - оплата 199 грн. - період платежу зазначений споживачем - серпень 2020;
10.09.2020 - оплата 499 грн. - період платежу зазначений споживачем - серпень 2020;
10.09.2020 - оплата 998 грн. - період платежу зазначений споживачем - серпень 2020;
12.10.2020 - оплата 1 000 грн. - період платежу зазначений споживачем - серпень 2020;
12.10.2020 - оплата 1 200 грн. - період платежу зазначений споживачем - серпень 2020;
09.11.2020 - оплата 1 100 грн. - період платежу зазначений споживачем - серпень 2020;
09.11.2020 - оплата 2 000 грн. - період платежу зазначений споживачем - серпень 2020;
14.12.2020 - оплата 800 грн. - період платежу зазначений споживачем - листопад 2020;
14.12.2020 - оплата 2 000 грн. - період платежу зазначений споживачем - листопад 2020;
11.01.2021 - оплата 1 000 грн. - період платежу зазначений споживачем - грудень 2020;
11.01.2021 - оплата 2 000 грн. - період платежу зазначений споживачем - грудень 2020;
09.02.2021 - оплата 1 500 грн. - період платежу зазначений споживачем - січень 2021;
09.02.2021 - оплата 2 000 грн. - період платежу зазначений споживачем - січень 2021;
Доводи позивача про те, що суми здійснених платежів з оплати послуг з теплопостачання або перевищували розмір поточних у відповідному місяці нарахувань, або були здійснені в період повної відсутності нарахувань, знайшли своє підтвердження наявними у справі розрахунком заборгованості позивача та випискою платежів. Стороною відповідача не спростовано належними доказами у справі даних доводів. 
Ці обставини (оплата боргу) суд апеляційної інстанції розцінює як доказ переривання строку позовної давності, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 264 ЦК України. 
Після переривання перебіг позовної давності розпочинається заново.
Останній платіж здійснено по рахунку у лютому 2021 року.
Позов подано до суду 23.04.2021 року.
Таким чином, підстав для застосування строку позовної давності та стягнення заборгованості відповідно до контррозрахунку відповідачів, здійсненого в межах строку позовної давності, не вбачається.
Правильність проведеного позивачем розрахунку стороною відповідача не спростована.
Як встановлено вище, квартира АДРЕСА_1 обладнана вузлом обліку гарячої води.
Відповідно до п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення та постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 засоби обліку води і теплової енергії підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: 
-з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; 
-з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. 
У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. 
Як вбачається з матеріалів справи, лічильник гарячої води прийнятий на абонентський номер з 09.07.2010 по 09.06.2014. Дата наступної перевірки визначена - до 09.06.2014.
Як вбачається з розрахунку, нарахування за спожиту послугу з централізованого постачання гарячої води по квартирі відповідачів з 09.06.2014 здійснювалося ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за нормою споживання, з розрахунку кількості зареєстрованих у квартирі осіб (за обліковими даними - 3 особи). 
Позивач обґрунтовував це тим, що не було спростовано стороною відповідача, що після закінчення чергової повірки, 09.06.2014, жодних підтверджень робочого стану квартирного лічильника гарячої вроди за вказаною адресою споживачем підприємству не надавалось, і тільки в липні 2020 року підприємству було надано Акт виконаних робіт здійснення вимірювань для метрологічної повірки лічильника води на місці експлуатації від 18.06.2020, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 19.06.2020 та Акт від 02.07.2020 про опломбування (монтаж) вузлів обліку води, які свідчать про проведення чергової повірки вузла обліку гарячої води в квартирі АДРЕСА_4 . Подальше нарахування за спожиту послугу з централізованого постачання гарячої води проводилось за показниками квартирного засобу обліку, зокрема нарахування за лютий 2021.
Як вбачається з довідки КП «ЖЕО №2» ПМР від 21.05.2021 (а.с. 61) кількість зареєстрованих у вказаній квартирі осіб змінилась тільки з 26.08.2020, тобто вже після проведення чергової повірки. 
Враховуючи вищевикладене розрахунок позивача є належним доказом наявності заборгованості, правильність якого стороною відповідача не спростована.
Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнутої з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості, а саме з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно стягнути заборгованість у сумі 49 953,27 грн. з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, тобто по 24 976,64 грн. з кожного.
Щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості 
Скаржник в апеляційній скарзі наполягав на солідарному стягненні заборгованості з усіх відповідачів. 
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до розміру частки кожного у праві спільної часткової власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , куди надаються послуги з теплопостачання, тобто в рівних частинах з кожного, оскільки встановлено, що вони є власниками та квартира належить їм на праві приватної спільної часткової власності (по 1/2 частині кожному).
Позивачем у справі не доведено належними і достатніми доказами у справі, що ОСОБА_3  у спірний період була фактичним споживачем послуг теплопостачання за вказаною адресою, тобто була зареєстрована у спірний період чи фактично проживала за вказаною адресою. Судом встановлено, що на 06.05.2021 відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 відсутні, а виписка з домової книги, долучена позивачем до позову, не є достатнім доказом, оскільки не містить відомостей про дату реєстрації/зняття з реєстрації ОСОБА_3 за вказаною адресою.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав задоволення позову відносно відповідача ОСОБА_3 
чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; 
Несвоєчасна оплата відповідачами у справі, як споживача, спожитих житлово комунальних послуг з теплопостачання свідчить про неналежне виконання ними свого грошового зобов`язання, що, відповідно призвело до порушення права позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги.
висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є (ст. 376 ЦПК України):
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 2 ст. 374 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 4 ст. ст. 376 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, оскільки суд першої інстанції при вирішенні справи допустив неповне з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, однак що не призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнутої з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості, зазначивши в резолютивній частині рішення про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за послуги з теплопостачання у сумі 49 953,27 грн. з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, а саме по 24 976,64 грн. з кожного.
З урахуванням вищевикладеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки рішення у справі ухвалене на користь позивача, сума заборгованості, заявлена позивачем до стягнення, підлягає стягненню у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем у суді першої та апеляційної інстанції підлягають компенсації у повному обсязі. 
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.
Судом першої інстанції стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судовий збір по 1 135,00 грн. з кожного. Підстави для зміни рішення суду в цій частині відсутні. 
За подачу апеляційної скарги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» сплачено судовий збір у розмірі 3 405,00 грн. (а.с. 240).
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи повне задоволення майнових вимог позивача, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги, а саме по 1 702,50 грн. з кожного.
Щодо вимог адвоката відповідачів про стягнення витрат, понесених на правничу допомогу.
Судові витрати включають витрати стороно на професійну правничу допомогу адвоката.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 08.10.2021 заяву адвоката Омелай Д.В., що діє в інтересах відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, - повернуто без розгляду.
Згідно з 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Оскільки рішення у справі ухвалене на користь позивача та сума заборгованості, заявлена позивачем, підлягає стягненню у повному обсязі, витрати відповідача на правничу допомогу у справі, понесені у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.
Керуючись ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, 380, 381, 382, 383,384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», адвоката Сотник І.Л., на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2021 року - задовольнити частково. 
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2021 року змінити, в частині суми стягнутої з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначивши в резолютивній частині про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за послуги з теплопостачання у сумі 49 953,27 грн. з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, а саме по 24 976,64 грн. з кожного.
В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 1 702,50 грн. судового збору, сплаченого скаржником за подачу апеляційної скарги.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 1 702,50 грн. судового збору, сплаченого скаржником за подачу апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 березня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.В. Чумак

Л.І. Пилипчук