Дата документу 01.02.2022 Справа № 337/3955/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/626/22                 Головуючий у 1-й інстанції: Мурашова Н.А.
Є.У.№ 337/3955/21                                         Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                Кримської О.М.,
                       Дашковської А.В.,
секретар: Волчанова І.М.,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за  позовом  ОСОБА_1 до територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2021 року,- 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2021р.  ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 15.11.1995 вона зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира є квартирою спільного заселення. 29/50 часток в квартирі належать на праві власності їй, її матері ОСОБА_2 та брату ОСОБА_3 , а власником іншої 21/50 частки є ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
ОСОБА_4 не мала близьких родичів, заповіту не залишила. Позивачка в установлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено через відсутність документів, які б підтверджували факт її спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, і належність її до спадкоємців за законом четвертої черги. У зв`язку з чим вона звернулась до суду з цим позовом. Отже, встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем необхідно для оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_4 . Просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю з померлою ОСОБА_4 більше п`яти років до відкриття спадщини, а саме з листопада 2013р. по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада   2021 року у задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі про скасування судового рішення ОСОБА_1 вказала, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про недоведеність позову та необґрунтовано не прийняв докази, які представник позивача просив долучити до матеріалів справи. Апелянт просила про прийняття та дослідження нових доказів, які на її думку підтверджують факт її спільного проживання зі спадкодавцем. Так, скаржник долучив до апеляційної скарги копії товарних чеків, які підтверджують оплату ОСОБА_1 за послуги на встановлення вікон та заміни сантехніки.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Запорізької міської ради Дидяткова А.Г. просила залишити апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку з її необґрунтованість, а судове рішення без змін, оскільки вказане рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.
В засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не заявляв.
Суд визнав причини неявки представника відповідача у судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу і просила про її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 (арк.18).
Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 21/50 частки вищевказаної квартири, яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Хортицькою районною адміністрацією ЗМР 28.11.2005р. Право власності зареєстровано в установленому законом порядку (арк.14-17).
29/50 часток цієї ж квартири належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого Хортицькою районною адміністрацією ЗМР 18.02.2005р. (арк.10-13). 
Спадкоємців ні за законом, ні за заповітом після смерті ОСОБА_4 не залишилося.
Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в належні їй на праві спільної сумісної власності квартирі з 01.12.2011 по теперішній час (арк.8). 
23.12.2020 приватним нотаріусом ЗМНО Філіповою Л.П. за заявою ОСОБА_1 заведена спадкова справа №84/2020р. після смерті ОСОБА_4 (арк. 49-68).
Постановою нотаріуса від 28.09.2021 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що нею не надані документи на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини (арк.21).
Згідно з Актом обстеження квартири АДРЕСА_2 , складеним 11.12.2020 мешканцями квартири АДРЕСА_3 цього будинку ОСОБА_5 та квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 , квартира АДРЕСА_5 має дві кімнати, у більшій за розміром кімнаті мешкає ОСОБА_1 , у меншій кімнаті мешкала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Замків чи інших механізмів для закриття ключем на міжкімнатних дверях немає, є запірний механізм для закриття міжкімнатних дверей з середини. Квартира знаходиться в доброму стані. ОСОБА_1 постійно мешкає у вказаній квартирі та тривалий час піклувалась за померлою ОСОБА_4 , купувала продукти харчування та ліки, здійснювала виклик лікарів. Після смерті ОСОБА_4 разом зі своєю матір`ю організувала та оплати похорон ОСОБА_4 (арк.22).
Згідно з Актом про фактичне проживання осіб, складеним 07.06.2021 мешканцями квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 відповідно ОСОБА_5  та ОСОБА_6 , підписи яких засвідчено головою правління ОСББ «Лахтінська 7А» Ренгевич Ю.В. , в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , фактично проживає одна особа - ОСОБА_1 (арк.23).
На підтвердження факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_1 надала копії товарних чеків б/н і дати, про оплату нею робіт з виготовлення та установки вікна, підвіконня, копію договору та платіжних документів на організацію та проведення ритуальних послуг, поховання ОСОБА_4 та проведення поминального обіду (арк.24-27).
Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 підтвердили у суді, що позивачка проживала в одній квартирі зі спадкодавцем, квартира є комунальною, у ОСОБА_4 не було родичів, а тому ОСОБА_1 допомагала їй по господарству, купувала ліки, поховала її.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що  тривале проживання позивачки і спадкодавця ОСОБА_4 у комунальній квартирі, підтримання добросусідських стосунків, допомога по господарству, купівля продуктів харчування та ліків, несення витрат на її поховання, самі по собі не свідчать про спільність їх бюджету та побуту, наявність між ними усталених зв`язків, взаємних прав та обов`язків, притаманних членам однієї сім`ї, які б надавали позивачці ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_4 .
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Частинами першою третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку,що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття    спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних     відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17 (провадження № 61-7058св19); від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17 (провадження № 61-34351св18); від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін    (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин     (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази    за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків позивачки  та спадкодавця за час її життя, на підтвердження джерел формування спільного бюджету та здійснення спільних витрат, зокрема, на утримання квартири, оплату житлово-комунальних витрат, тощо.
Покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , акти обстеження квартири не підтверджують реальність сімейних відносин позивачки та померлої ОСОБА_4 , не є доказами спільності їх бюджету та спільного ведення господарства.
Постійне проживання позивачки і спадкодавця в комунальній квартирі, яка належала їм на праві спільної часткової власності, несення позивачкою витрат на поховання своєї сусідки не є підставою для висновку, що вказані особи були членами однієї сім`ї. 
Отже всі наведені доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та вже були предметом розгляді під час ухвалення оскаржуваного рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2021 року у цій справі без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 02 лютого 2022 року.
Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська