ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 січня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/3241/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Керівника Біляївської окружної прокуратури, м. Біляївка, Одеська обл., в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 року про повернення позовної заяви, м. Одеса, суддя Волков Р.В., повний текст ухвали складено та підписано 29.10.2021 року
у справі №916/3241/21
за позовом Керівника Біляївської окружної прокуратури, Одеська обл., м. Біляївка
в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ
до відповідача: Фермерського господарства   “Вельт-Агро”, Одеська обл., м. Біляївка
про стягнення 114 800 грн. 36 коп., -

В С Т А Н О В И В:

          Короткий зміст позовної заяви та ухвали суду першої інстанції.

У жовтні 2021 року Керівник Біляївської окружної прокуратури, м. Біляївка, Одеська обл. звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ до Фермерського господарства “Вельт-Агро”, Одеська обл., м. Біляївка, у якому просив стягнути з відповідача на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств 100000 грн. основного боргу за договором про надання фінансової підтримки фермерському господарству та інфляційних втрат у розмірі 14800 грн. 36 коп., а також вирішити питання про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умовам укладеного між позивачем та відповідачем договору від 01.12.2017 року №125 ФГ-2017, Фермерське господарство “Вельт-Агро”, Одеська обл., м. Біляївка свої господарські зобов`язання своєчасно та у повному обсязі не виконало, кошти, надані у якості фінансової підтримки, не повернуло, що спричинило збитки державі у розмірі 114 800 грн. 36 коп., оскільки Український державний фонд підтримки фермерських господарств є бюджетною установою, яка виконує функції з реалізації державної політики щодо фінансової підтримки, становлення та розвитку фермерських господарств.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 року (суддя Волков Р.В.) позовну заяву у справі №916/3241/21 вх. №3348/21 від 25.10.2021 року та додані до неї документи повернуто керівнику Біляївської окружної прокуратури.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у даній справі прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави, оскільки останнім не обґрунтовано та не доведено підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що Біляївська окружна прокуратура в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" листом №56-2135ВИХ-21 від 23.09.2021 року повідомила Український державний фонд підтримки фермерських господарств про виявлені порушення з метою вжиття останнім заходів, направлених на захист та поновлення інтересів держави. Проте, матеріали позову не містять жодних доказів направлення вищезазначеного листа на поштову чи електронну адресу Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, й відповідно - не містять відповіді Укрдержфонду на даний лист.
Відтак, на думку місцевого господарського суду, з матеріалів позову суд не міг з`ясувати обставин додержання прокурором вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" з огляду на відсутність доказів направлення повідомлення компетентному органу до моменту звернення до суду з позовною заявою, а тому прокурором не виконано обов`язок щодо попереднього повідомлення суб`єкта владних повноважень, у зв`язку із чим суд дійшов висновку, що прокурором не доведено нездійснення або неналежним чином здійснення своїх повноважень щодо захисту інтересів держави уповноваженим органом - Українським державним фондом підтримки фермерських господарств.  
У зв`язку із наведеними вище обставинами позовна заява була повернута керівнику Біляївської окружної прокуратури відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керівник Біляївської окружної прокуратури, м. Біляївка Одеської обл. з ухвалою суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 року у справі № 916/3241/21 про повернення позовної заяви скасувати, справу направити до Господарського суду Одеської області для вирішення питання про відкриття провадження.
Апеляційна скарга мотивована порушенням норм процесуального права місцевим господарським судом та неповним з`ясуванням обставин справи.
Зокрема, скаржник, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ, зазначив, що про підготовку даного позову Український державний фонд підтримки фермерських господарств попередньо повідомлений відповідно до п. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». При цьому, як зазначив прокурор, згідно положень Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої Наказом Генеральної Прокуратури України від 01.04.2010 року №18, на копіях вихідних документів, що залишаються у справах прокуратури, зазначаються лише дата підписання документа та його номер, посада особи, яка засвідчила копію, її підпис та дата засвідчення, також мають бути візи посадових осіб, з якими вони погоджені та візи виконавців. Іншої процедури підтвердження отримання адресатами вихідної кореспонденції, на думку прокурора, ані вказаною Інструкцією, ані іншими нормативно-правовими актами не передбачено.
Отже, як вважає прокурор, обставини, зазначені в оскаржуваній ухвалі суду, є необґрунтованими, а дана ухвала про повернення позовної заяви перешкоджає подальшому розгляду справи по суті, у зв`язку із чим має бути скасована.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Біляївської окружної прокуратури, м. Біляївка, Одеська обл., в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 року про повернення позовної заяви у справі №916/3241/21, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Український державний фонд підтримки фермерських господарств, м. Київ та відповідач по справі своїм правом згідно ч.1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу не надали, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Приписи частини 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначають, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1,5,6,8,9,12,18,31, 32, 34 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на викладене вище, у даному випадку апеляційна скарга Керівника Біляївської окружної прокуратури, м. Біляївка, Одеська обл., в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 року про повернення позовної заяви у справі №916/3241/21 має розглядатися у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржувану у справі ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду матеріалів оскарження ухвали, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів оскарження ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Керівника Біляївської окружної прокуратури, м. Біляївка, Одеська обл., в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м.Київ потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 року про повернення позовної заяви у справі №916/3241/21 потребує скасування  з  передачею матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для розгляду, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

У жовтні 2021 року Керівник Біляївської окружної прокуратури, м. Біляївка, Одеська обл. звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ до Фермерського господарства “Вельт-Агро”, Одеська обл., м. Біляївка, у якому просив стягнути з відповідача на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств 100000 грн. основного боргу за договором про надання фінансової підтримки фермерському господарству та інфляційних втрат у розмірі 14800 грн. 36 коп.
Позовна заява ґрунтується на таких обставинах:
- 01.12.2017 року мiж Українським державним фондом пiдтримки фермерських господарств, м. Київ та Фермерським господарством «ВЕЛЬТ-АГРО», м. Біляївка Одеської обл. було укладено договір №125 ФГ-2017 про надання фiнансової підтримки на поворотнiй основi фермерському господарству;
- Платiжним дорученням № 276 вiд 07.12.2017 року Український державний фонд пiдтримки фермерських господарств, м. Київ перерахував на рахунок Фермерського господарства «ВЕЛЬТ-АГРО», м. Біляївка Одеської обл. 250000 грн. фiнансової пiдтримки, чим виконало свої зобов`язання по договору у повному обсязі;
- Станом на 17.05.2021 року Фермерським господарством свої господарські зобов`язання не виконані належним чином, заборгованiсть перед Українським державним фондом пiдтримки фермерських господарств, м. Київ у сумi 100 000 грн. не погашена;
- У зв`язку із несплатою заборгованості у зазначеному вище розмірі, прокурором також нараховано пеню та інфляційні втрати за несвоєчасне та не у повному обсязі виконання відповідачем господарських зобов`язань, з огляду на що загальна сума грошових коштів, які заявлені до стягнення, станом на час подання позову складає 114   800 грн. 36 коп.;
- Одеське вiддiлення Укрдержфонду пiдтримки фермерських господарств, м. Київ листами вiд 05.11.2020 року за № 53-15/241, 05.02.2021 року за № 53-15/137, направило Фермерському господарству претензiї з вимогами повернути Державному бюджету України кошти фiнансової допомоги, якi залишились без вiдповiдi та задоволення, що стало підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до господарського суду.
Крім того, у зазначеній позовній заяві прокурором обґрунтовано підстави для його звернення в інтересах держави в особі Українського державного фонду пiдтримки фермерських господарств, м. Київ.
Зокрема, останній зазначив, що згiдно до п. 3.1.2. договору № 125 вiд 01.12.2017 року Український державний фонд пiдтримки фермерських господарств, м. Київ має право вимагати вiд фермерського господарства повернення фiнансової пiдтримки на поворотнiй основi вiдповiдно до графiка. Однак, на думку прокурора, Одеським вiддiленням Укрдержфонду протягом 2019-2021 рокiв, вiдповiдно до листiв № 53-15/184 вiд 31.03.2021 року та №53-15/225 вiд 17.05.2021 року, належних заходiв щодо стягнення заборгованостi з Фермерського господарства «ВЕЛЬТ-АГРО», м. Біляївка Одеської обл. не вжито та пiсля залишення вiдповiдачем претензій без задоволення, позовну заяву про стягнення заборгованостi до суду не подано, а лише обмежилось направленням iнформацiї до прокуратури про вжиття вiдповiдних заходiв представницького  характеру, у зв 'язку з чим, виникла необхiднiсть представництва Бiляївською окружною прокуратурою в суді інтересів держави.
На підтвердження своєї правової позиції прокурором до позовної заяви додано копії наступних документів:
- листа Біляївської окружної прокуратури від 23.09.2021 року №56-2135ВИХ-21, адресованого Українському державному фонду пiдтримки фермерських господарств, у якому прокурор просив Фонд у найкоротший термін повідомити Біляївську окружну прокуратуру  з наданням копій відповідних документів щодо вжитих заходів або причин неможливості поновлення інтересів держави у вказаній сфері. Доказів направлення вказаного вище листа на адресу Українського державного фонду пiдтримки фермерських господарств, м. Київ матеріали позовної заяви не містять;
- повідомлення прокурора в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Одеського вiддiлення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Одеса від 17.05.2021 року № 56-631ВИХ-21;
- договору про надання фінансової підтримки на поворотній основі фермерському господарству від 01.12.2017 року №125ФГ-2017;
-  додаткової угоди №1 до договору № 125 ФГ-2017 вiд 01.12.2017 року;
- платіжного доручення від 07.12.2017 року №276;
- претензії від 05.11.2020 року №53-15/241;
- претензії від 05.02.2021 року №53-15/137;
- розрахунку пені та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань відповідачем;
- листа Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Одеса від 31.03.2021 року №53-15/184 адресованого Керівнику Біляївської окружної прокуратури Одеської області та отриманого прокуратурою 13.04.2021 року №5266/21;
- листа Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Одеса від 17.05.2021 року №53-15/225 адресованого Керівнику Біляївської окружної прокуратури Одеської області та отриманого прокуратурою 17.05.2021 року №1116вх;
- Положення про відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.
Оскаржуваною ухвалою Господарського суду  Одеської області від 29.10.2021 року позовну заяву Керівника Біляївської окружної прокуратури, Одеська обл., м. Біляївка в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ до Фермерського господарства “Вельт-Агро”, Одеська обл., м. Біляївка про стягнення 114 800 грн. 36 коп. у справі №916/3241/21 вх. №3348/21 від 25.10.2021 року та додані до неї документи повернуто прокурору без розгляду.
          Отже, предметом апеляційного перегляду у даному випадку є наявність або відсутність підстав для повернення позовної заяви Керівника Біляївської окружної прокуратури, Одеська обл., м. Біляївка в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ від 25.10.2021 року (вх. №3348/21).

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прокуратуру").
Відповідно до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, які звертаються до суду за захистом прав і інтересів інших осіб, повинні надати суду документи, які підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах таких осіб. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.   Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.   Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Колегією суддів враховується, що у рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи № 1604(2003) від 27.05.2003 року "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.
Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
На сьогодні однозначною є практика Європейського суду з прав людини, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.
Європейський суд з прав людини у низці справ роз`яснював, що одна лише участь ("активна" чи "пасивна") прокурора або іншої особи рівнозначної посади може розглядатися як порушення пункту першого ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Мартіні проти Франції").
Оскільки прокурор, висловлюючи думку з процесуального питання, займає одну зі сторін спору, його участь може створювати для сторони відчуття нерівності (рішення у справі "Кресс проти Франції"). Принцип рівності сторін є одним із елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. 
Остання потребує "справедливої рівноваги сторін": кожна сторона повинна мати розумну можливість надати свою позицію в умовах, які не створюють для неї суттєвих незручностей порівняно з іншою стороною (рішення у справі "Івон проти Франції", рішення у справі "Нідерест-Хубер проти Швейцарії").
Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 року у справі "Менчинська проти Росії").
Між тим Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
Отже, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.
Аналогічна правова позиція Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 15.05.2019 року у справі №911/1497/18.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).
При цьому, визначальним для застосування вказаної вище норми є поняття "інтерес держави".
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) №3-рп/99 від 08.04.1999 року Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
Особливістю суспільних (публічних) інтересів є те, що на відміну від приватних, їх майже не можливо захищати в суді безпосереднім носієм (носіями), а тому в державі обов`язково повинен існувати інструмент захисту такого інтересу у формі спеціального суб`єкта, яким може і повинен за чинної Конституції України виступати такий орган як прокуратура.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Частиною 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 вказаної вище статті, крім випадку, визначеного абз. 4 цієї частини, за умовами якого представництво інтересів держави у суді у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави здійснюється прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а у визначених законом випадках – прокурорами Офісу Генерального прокурора в порядку та на підставах, визначених Цивільним процесуальним кодексом України. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.
Отже, системне тлумачення положень ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий – відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. (пункти 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999).
Особливість сучасного конституційного статусу прокурора в суді, деталізованого в процесуальних кодексах та Законі України "Про прокуратуру", полягає у тому, що представництво прокурором інтересів держави у суді носить допоміжний характер, оскільки основну роль у цьому процесі мають відігравати профільні суб`єкти владних повноважень, які повинні самостійно звертатимуться до суду. Такий підхід до визначення ролі прокурора у сфері представництва інтересів держави у суді було закладено у Перехідних положеннях Конституції України 1996 року та в подальшому втілено в життя з урахуванням досвіду функціонування прокуратури в європейських державах, стандартів Ради Європи, а також висновків та рекомендацій, які надавалися Венеціанською Комісією щодо законопроектів про реформування прокуратури України.
Таким чином, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень (органи державної влади, органи місцевого самоврядування або інші суб`єкти владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах), а не прокурор, між тим для того щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. У кожному випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд наголошує на тому, що чинне законодавство України, зокрема, Закон України "Про прокуратуру", фактично наділяє прокурора правом в окремих випадках здійснювати захист інтересів держави, звертаючись до суду з відповідними позовами в інтересах останньої виключно в особі компетентних суб`єктів владних повноважень.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень ст. 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.
При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.
Вказана правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 06.08.2019 року у справі № 910/6144/18 та від 06.08.2019 року у справі № 912/2529/18.
При цьому суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен встановлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи, оскільки питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Отже, прокурор, подаючи позов, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18.
З огляду на викладене вище, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу, який має відповідні повноваження щодо вчинення дій, направлених на захист прав та охоронюваних законом інтересів, про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У такому разі суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Аналогічну правову позицію Верховним Судом, зокрема, викладено в постанові від 25.02.2021 року у справі № 910/261/20.
В даному випадку, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ  прокурор, у позовній заяві обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави  в особі Фонду підтримки, визначивши, в чому саме полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, вказав на наявність підстав для звернення до суду з позовом у відповідності до вимог ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». При цьому, виходячи зі змісту додатків до позовної заяви, колегією суддів встановлено, що на підтвердження своєї правової позиції щодо наявності вказаних вище підстав для представництва, прокурором суду першої інстанції до позовної заяви додано копії листа Біляївської окружної прокуратури від 23.09.2021 року №56-2135ВИХ-21, адресованого Українському державному фонду пiдтримки фермерських господарств, у якому прокурор просив Фонд у найкоротший термін повідомити Біляївську окружну прокуратуру  з наданням копій відповідних документів щодо вжитих заходів або причин неможливості поновлення інтересів держави у вказаній сфері та повідомлення прокурора в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Одеського вiддiлення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Одеса від 17.05.2021 року № 56-631ВИХ-21 про те, що прокурором надсилається проект позовної заяви в інтересах держави в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств до Фермерського господарства «Вельт-Агро» про примусове стягнення заборгованості за договором про надання фінансової підтримки у сумі 100 000 грн. та інфляційних втрат на суму 14800 грн.
Проте, судом першої інстанції вказану вище позовну заяву прокурора було повернуто без розгляду з тих підстав, що матеріали позову не містять жодних доказів направлення листа від 17.05.2021 року № 56-631ВИХ-21 на поштову чи електронну адресу Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, й відповідно - не містять відповіді Укрдержфонду на даний лист, у зв`язку із чим, суд не зміг з`ясувати обставин додержання прокурором вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" з огляду на відсутність доказів направлення повідомлення компетентному органу до моменту звернення до суду з позовною заявою, а тому, на думку суду першої інстанції, прокурором не виконано обов`язок щодо саме попереднього повідомлення суб`єкта владних повноважень, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено, що саме уповноважений орган - Український державний фонд підтримки фермерських господарств не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів держави. Вказані обставини стали підставами для повернення позовної заяви Керівника Біляївської окружної прокуратури відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.
Колегія суддів вважає такий висновок Господарського суду Одеської області, викладений в оскаржуваній ухвалі, передчасним, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Згідно із ч.5 ст.162 Господарського процесуального кодексу України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.
Отже, проаналізувавши текст позовної заяви Керівника Біляївської окружної прокуратури, м. Біляївка Одеської обл., колегія суддів дійшла висновку, що остання наведеним вище вимогам Господарського процесуального кодексу України та нормам абз.1-3 ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» відповідає за формальними критеріями.
Судова колегія зазначає, що згідно із ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.
Таким чином, законодавець надає суду повноваження з витребування та збирання доказів у разі, коли виникають сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
При цьому, як вже було зазначено колегією суддів раніше, згідно із вимогами  ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.
Згідно із ст.174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо: 1) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 2) порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст. 173 цього Кодексу); 3) до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви; 4) відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи; 5) позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді. У разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду, суд не має права повторно повертати позовну заяву. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків. У разі повернення позовної заяви з підстави, передбаченої пунктом 5 частини п`ятої цієї статті, судовий збір, сплачений за подання позову, не повертається. Заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову.
Тобто, ст. 174 Господарського процесуального кодексу України містить в собі як положення щодо підстав для залишення судом позовної заяви без руху, так і для повернення позовної заяви.
Отже, залишення позовної заяви без руху - це процесуальна дія судді, яка спрямована на усунення недоліків позовної заяви.
Переваги залишення позовної заяви без руху беззаперечні - суд у встановлений ним строк надає позивачу можливість усунути недоліки позовної заяви, у разі виправлення яких позовна заява вважатиметься поданою у день первинного подання її до суду. Таким чином дотримуються вимоги процесуальної економії, одночасно з економією часу і витрат сторін і суду, а також встановлюються додаткові гарантії здійснення права на судовий захист.
Тобто, суд першої інстанції, у разі виникнення у нього сумнівів щодо наявності підстав для представництва прокурором    інтересів Українського державного фонду підтримки фермерських господарств мав право залишити позовну заяву буз руху у відповідності до ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, проте не скористався ним, а навпаки, оскаржуваною ухвалою повернув позовну заяву прокурору, дійшовши передчасного висновку   про відсутність   таких підстав лише з огляду на те, що у матеріалах позовної заяви відсутні докази направлення повідомлення компетентному органу до моменту звернення до суду з позовною заявою.
При цьому колегія суддів зазначає, що нормою п. 4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, а не у разі ненадання прокурором відомостей про направлення та отримання органом повідомлення про звернення до суду з позовом, що досліджується судом лише під час розгляду справи по суті, та у випадку дійсної відсутності такого повідомлення у порядку, визначеному ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для закриття провадження.
Таким чином, зважаючи на викладене вище, колегія суддів зазначає, що висновок Господарського суду Одеської області викладений в оскаржуваній ухвалі щодо повернення позовної заяви Керівника Біляївської окружної прокуратури, м. Біляївка, Одеська обл., яка була подана ним до суду в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ є передчасним та таким, що ухвалений без дотримання норм процесуального законодавства.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України   підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно із ч.3 ст.271 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, зокрема, скасування судом апеляційної інстанції ухвал про повернення позовної заяви, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За вимогами п.6 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга Керівника Біляївської окружної прокуратури, м. Біляївка, Одеська обл. в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ потребує задоволення, а оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 року у справі №916/3241/21 прийнята без дотримання господарського процесуального закону та потребує скасування із передачею матеріалів позовної заяви до Господарському суду Одеської області зі стадії відкриття провадження у справі.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Керівника Біляївської окружної прокуратури, м. Біляївка, Одеська обл., в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 року про повернення позовної заяви у справі №916/3241/21 – задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.10.2021 року про повернення позовної заяви у справі №916/3241/21 – скасувати.
Матеріали позовної заяви Керівника Біляївської окружної прокуратури, м. Біляївка, Одеська обл., в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, м. Київ №3348/21 від 25.10.2021 року передати на розгляд Господарському суду Одеської області зі стадії відкриття провадження у справі.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

           Головуючий суддя 	           Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	           А.І. Ярош