ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року	Львів	Справа № 140/4339/21 пров. № А/857/19599/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Сеника Р.П.,
за участю секретаря судового засідання                              Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області на рішення  Волинського окружного адміністративного суду  від 03 вересня 2021 року, прийняте суддею Сорокою Ю.Ю. об 11 годині 44 хвилині у місті Луцьку, повний текст складено 10.09.2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КВАДРО ОІЛ» до Державної екологічної інспекції у Волинській області   про  визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                          встановив:

ТзОВ «КВАДРО ОІЛ»  (надалі – позивач) звернулося з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Волинській області (надалі – відповідач)   про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафних санкцій від 20.04.2021 №49-8/21.
Рішенням  Волинського окружного адміністративного суду  від 03 вересня 2021 позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що пункт 20 Технічного регламенту № 927 поширюється на спеціального суб`єкта - виробника та у визначений момент - перед введенням в обіг палива, оскільки згідно частини другої статті 1 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», частини першої статті 1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» виробник - це «фізична чи юридична особа - резидент України, яка є виготовлювачем продукції, або будь-яка інша особа - резидент України, яка заявляє про себе як про виготовлювача, розміщуючи на продукції відповідно до законодавства своє найменування, торговельну марку чи інше позначення, або особа - резидент України, яка відновлює продукцію», а введення в обіг - це  надання продукції на ринку України в перший раз. Суд звернув увагу на те, що ТзОВ «КВАДРО ОІЛ» не є виробником пального, а здійснює лише роздрібну торгівлю пальним, тому пункт 20 Технічного регламенту № 927 не поширюється на товариство.
Суд зазначив, що у матеріалах справи наявні договір №282/03/20 купівлі-продажу нафтопродуктів від 27.03.2020, накладна на відпуск ПММ № 002-1122 від 19.03.2021, паспорт якості № 11322801/20-0014/279 від 19.02.2021 на паливо дизельне ДП-3-Євро-5-ВО, паспорт № 192 від 03.02.2021 на паливо дизельне ДТ-3-К5, сертифікат відповідності на паливо дизельне ДТ-3-К5 та декларація про відповідність Технічному регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив. Зазначені  документи надавались товариством як до проведення перевірки так і на виконання рішення Державної екологічної інспекції у Волинській області про вжиття обмежувальних заходів, проте відповідач не надав їм належної правової оцінки.
Також суд звернув увагу на те, що позивачем усунуто саме формальні невідповідності із встановленими вимогами шляхом взаємодії із суб`єктами господарювання у ланцюгу постачання відповідної продукції, як про це зазначив у рішенні про вжиття обмежувальних заходів від 26.03.2021. При цьому, усунути визначені порушення іншим чином позивач можливості не мав, оскільки діють спеціальні норми законодавства, які визначають правовий режим документів про якість палива. 
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Державна екологічна інспекція у Волинській області подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із  порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що відповідно до  пп. «а» п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції» під час проведення планових перевірок характеристик продукції у її розповсюджувачів на початковому етапі перевірки об`єктами перевірки є наявність знака відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання вимог щодо форми, опису, правил та умов нанесення знака відповідності технічним регламентам, а також правил його застосування.
З аналізу наведених норм випливає, що розповсюджувач продукції зобов`язаний здійснювати реалізацію палива, володіючи при цьому паспортом якості, на який нанесено знак відповідності технічним регламентам. В свою чергу, відсутність на паспорті якості нанесеного знака відповідності технічним регламентам свідчить, що таке паливо не може перебувати в обігу.
Як встановлено актом перевірки характеристик продукції, про що також зазначено в оскаржуваному рішенні суду, позивач здійснював розповсюдження палива за відсутності національного знаку відповідності на паспортах якості.
Відтак, керуючись вищезазначеними нормами, до позивача було застосовано обмежувальні (корегувальні) заходи саме як до розповсюджувача продукції, на якій відсутній знак відповідності технічним регламентам, а тому Інспекція діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Судом не були застосовані зазначені норми Закону України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції»  та, як наслідок, не враховано та не надано оцінки тій обставині, що позивач не виконав встановленого законом обов`язку та не надав повідомлення про виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, не скористався правом отримати безоплатну консультативну допомогу, з метою запобігання порушенням під чає здійснення заходів державного ринкового нагляду, а також не оскаржував рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів
Разом з тим, всупереч приписам ст. 9 КАС України, рішення суду першої інстанції ґрунтується на наданні правової оцінки рішенню про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, а також на спростуванні обставин, що стали підставою для винесення такого рішення, та без мотивування того, у чому саме полягає протиправність постанови про накладення штрафу.
Рішення Інспекції про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів не було оскаржене у встановленому порядку та не скасоване, а також не оскаржується у даній справі, відтак, встановлені ним обставини не підлягають доказуванню у даній судовій справі, оскільки виходять за межі предмету позовних вимог, оскільки такі обставини, виходячи з вимог ст. 9 КАС України, можуть розглядатись виключно у справі щодо оскарження рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів.
Таким чином, висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом скасування постанов, як індивідуальних актів, судом першої інстанції зроблено в межах дослідження рішення, яке є індивідуальним актом, однак не оскаржується у даній справі.
Також слід наголосити, що перелік підстав, коли розповсюджувач продукції не несе відповідальності, встановленої статтею 44 Закону № 2735-УІ, а саме, якщо доведе, що: 1) продукція стала такою, що становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, внаслідок недодержання іншим розповсюджувачем умов її зберігання, за умови, що інший розповсюджувач такої продукції може бути встановлений; 2) продукція, що поставлена ним, відповідає встановленим вимогам, але незважаючи на це становить ризик.
Позивачем не надано жодних документів, а судом першої інстанції не встановлено обставин, які могли б свідчити про наявність хоча б однієї із зазначених підстав.
Просить скасувати рішення суду та  ухвалити постанову, якою відмовити  у задоволенні позову.
ТзОВ «КВАДРО ОІЛ», у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що у рішенні про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів зазначено про усунення формальної невідповідності вимогам Технічного регламенту, зобов`язано вжити заходи щодо усунення формальної невідповідності шляхом взаємодії із суб`єктами господарювання у ланцюгу постачання відповідної продукції або в інший спосіб, що не суперечить законодавству. Можливість усунення порушень прямо залежить від чіткого визначення суб`єктом владних повноважень конкретного заходу (варіанту поведінки), яких слід вжити позивачу для усунення порушень. Відповідно орган перевірки несе імперативний обов`язок визначити конкретний спосіб усунення порушення. Зазначення конкретних дій у рішенні, які має вчинити суб`єкт господарювання слугує не лише досягненню основних завдань державної політики у сфері забезпечення безпечності нехарчової продукції, а й однакового розуміння норм законодавства з метою його дотримання як суб`єктом господарювання так і органом ринкового нагляду, чого зроблено не було. 
Крім того, звертає увагу суду на те, що позивачем було здійснено всі від нього залежні дії для виконання рішення відповідача про вжиття обмежувальних заходів.
У судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною екологічної інспекцією у Волинській області, проведено перевірку характеристик продукції ТзОВ «КВАДРО ОІЛ», за результатами якої складено акт перевірки характеристик продукції від 25.03.2021 №14-8/21, яким встановлено порушення п.6 ч.7 ст.23 Закону України «Про державний ринковий нагляд та контроль нехарчової продукції»; п. 20 Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, затверджених Постановою КМУ від 01.08.2013 №927, постанову КМУ від 30.12.2015 №1184 «Про затвердження форми, опису знаку відповідності технічним регламентам»; п.7, п.10 Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, затверджених постановою КМУ від 01.08.2013 №927.(а.с.8-11)
За результатами перевірки Державною екологічною інспекцією прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 26.03.2021 №74-8/21, №75-8/21, 76- 8/21.(а.с.12-13)
Вказаним рішенням визначено зміст обмежувального (корегувального) заходу та запропоновані дії, що має виконати суб`єкт господарювання, а саме: усунути формальні невідповідності із встановленими вимогами Технічного регламенту. Вжити заходів щодо усунення формальної невідповідності із встановленими вимогами шляхом взаємодії із суб`єктами господарювання у ланцюгу постачання відповідної продукції або інший спосіб, що не суперечить законодавству.
Згідно акту перевірки стану виконання суб`єктом господарювання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 16.04.2021 №12-8/21 встановлено не виконання ТзОВ «КВАДРО ОІЛ» рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 26.03.2021 №75-8/21 щодо виконання п. 20 Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, затверджених постановою КМУ від 01.08.2013 №927, постанови КМУ від 30.12.2015 №1184 «Про затвердження форми, опису знаку відповідності технічним регламентам». (а.с.14-17)
19.04.2021 Державною екологічною інспекцією у Волинській області складено протокол №11-8/21 про виявлені порушення вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції».(а.с.18-19)
20.04.2021 відповідачем винесена постанова №49-8/21 про накладення штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 34 000 грн. за невиконання рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів від 26.03.2021 №75-8/21 щодо усунення формальної невідповідності, визначених пунктом третім частиною четвертою статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції».(а.с.20-21)
Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції встановлює Закон України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» (преамбула до цього Закону).
Згідно з положеннями частини п`ятої статті 8 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції»  суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: 1) суб`єкта господарювання, який поставив їм продукцію; 2) суб`єкта господарювання, якому вони поставили продукцію.
Такому обов`язку суб`єкта господарювання кореспондує закріплене у пункті 3 частини першої статті 15 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» право посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, вимагати від суб`єктів господарювання надання документів і матеріалів, необхідних для здійснення ринкового нагляду, одержувати копії таких документів і матеріалів. У разі якщо оригінали таких документів і матеріалів складені іншою мовою, ніж мова діловодства та документації державних органів, на вимогу органів ринкового нагляду суб`єкти господарювання зобов`язані за власний рахунок забезпечити їх переклад мовою діловодства та документації державних органів в обсязі, необхідному для здійснення ринкового нагляду.
При цьому, як передбачено частиною сьомою статті 8 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції», у разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію.
Види заходів ринкового нагляду визначені статтею 22 вищевказаного Закону, за змістом частини першої якої такими заходами є, зокрема: перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: обмеження надання продукції на ринку; заборону надання продукції на ринку; контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів (пункт 1, підпункти а), б) пункту 2, пункт 3 частини першої цієї статті).
Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» встановлено, що під час невиїзної перевірки характеристик продукції у випадках, передбачених цим Законом, перевірці підлягають такі документи (їх копії) та інформація: 1) декларація про відповідність; 2) супровідна документація, що додається до відповідної продукції (включаючи інструкцію щодо користування продукцією); 3) загальний опис продукції та схема (креслення) конструкції виробу, а також повний склад технічної документації на відповідну продукцію, передбачений технічним регламентом; 4) документи щодо системи якості чи системи управління якістю; 5) висновки експертиз та протоколи випробувань зразків відповідної продукції, відібраних (узятих) у межах здійснення ринкового нагляду і контролю продукції; 6) документи, що дають змогу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг (договори, товарно-супровідна документація тощо); 7) документи і матеріали щодо стану виконання суб`єктом господарювання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, у тому числі в межах моніторингу дій суб`єктів господарювання, що вживаються ними для вилучення відповідної продукції з обігу та/або її відкликання; 8) повідомлення та інша інформація, надана суб`єктами господарювання, органами доходів і зборів, органами з оцінки відповідності згідно з положеннями цього Закону та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції»; 9) інші документи та матеріали, звернення, одержані органами ринкового нагляду відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції».
У разі якщо за результатами перевірки характеристик продукції встановлено, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, орган ринкового нагляду на підставі наданих суб`єктом господарювання документів, що дають змогу відстежити походження такої продукції та її подальший обіг (зокрема договори, товарно-супровідна документація), визначає особу, яка поставила відповідному суб`єкту господарювання цю продукцію, та всіх осіб, яким цей суб`єкт господарювання поставив зазначену продукцію (частина дванадцята статті 23 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції»).
За приписами пункту 1 частини першої, частини другої статті 24 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів: планові - згідно із секторальними планами ринкового нагляду.
Під час проведення перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів на підставах, визначених пунктом 1 і підпунктом «а» пункту 2 частини першої цієї статті:
1) на початковому етапі перевірки об`єктами перевірки є:
а) наявність на продукції знака відповідності технічним регламентам (у тому числі ідентифікаційного номера призначеного органу з оцінки відповідності), якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання правил застосування і нанесення знака відповідності технічним регламентам;
б) наявність супровідної документації, яка має додаватися до відповідної продукції (зокрема інструкція з користування продукцією), етикетки, маркування, інших позначок, якщо це встановлено технічними регламентами, та їх відповідність встановленим вимогам;
в) наявність декларації про відповідність, якщо згідно з технічним регламентом на відповідний вид продукції продукція при її розповсюдженні має супроводжуватися такою декларацією;
2) на наступних етапах перевірки можуть бути проведені:
а) обстеження зразків відповідної продукції та ідентифікація виробника продукції;
б) відбір та експертиза (випробування) зразків продукції (у разі якщо є підстави вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам).
Вимоги до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив (далі - палива), що виробляються, вводяться в обіг та реалізуються на території України, встановлює Технічний регламент № 927.
Відповідно до п. 5 Технічного регламенту №927 дозволяється виготовлення, введення в обіг і обіг палив, які відповідають вимогам цього Технічного регламенту.
Пунктом 8 Технічного регламенту № 927 визначено, що кожна партія палива, що вводиться в обіг або перебуває в обігу, повинна мати документ про якість (паспорт якості) палива.
Пунктом 20 Технічного регламенту № 927 визначено, що перед введенням в обіг палив на документ про якість (паспорт якості) палива виробником повинен бути нанесений національний знак відповідності, який підтверджує відповідність палива вимогам цього Технічного регламенту, так, щоб забезпечувалася його видимість, розбірливість та незмивність.
Відтак, розповсюджувач продукції зобов`язаний здійснювати реалізацію палива, володіючи при цьому паспортом якості, на який нанесено знак відповідності технічним регламентам. В свою чергу, відсутність на паспорті якості нанесеного знака відповідності технічним регламентам свідчить, що таке паливо не може перебувати в обігу.
Отже, Технічним регламентом № 927 передбачено нанесення на паспорт якості знака відповідності технічним регламентам, а тому перевірка його наявності є обов`язковою, в тому числі, при перевірці продукції у її розповсюджувачів.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 29 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону, та формальної невідповідності), орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.
У разі якщо органом ринкового нагляду за результатами аналізу повідомлення відповідного суб`єкта господарювання про виконання ним рішення про приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами чи усунення формальної невідповідності та/або перевірки стану виконання суб`єктом господарювання цього рішення, проведених відповідно до статті 34 цього Закону, встановлено, що невідповідність продукції встановленим вимогам не усунено або усунено частково, орган ринкового нагляду відповідно до затвердженої Кабінетом Міністрів України методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, вживає таких обмежувальних (корегувальних) заходів: обмеження, заборона надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу, відкликання продукції.
Обмежувальні (корегувальні) заходи запроваджуються відповідними рішеннями органів ринкового нагляду. Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути прийняті: за результатами проведених органами ринкового нагляду перевірок характеристик продукції (крім перевірок, що проводяться відповідно до статті 26 цього Закону), у тому числі перевірок, що проводяться на підставі повідомлень органів доходів і зборів про призупинення митного оформлення продукції відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону.
Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути змінені чи скасовані відповідними органами ринкового нагляду за результатами аналізу повідомлень суб`єктів господарювання про виконання ними рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/або за результатами перевірок стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень, проведених відповідно до статті 34 цього Закону. Зазначені рішення також можуть бути змінені за результатами розгляду органами ринкового нагляду клопотань, пояснень, заперечень та інформації, наданих суб`єктами господарювання відповідно до частин десятої і п`ятнадцятої цієї статті.
До прийняття рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів орган ринкового нагляду надає (надсилає) суб`єкту господарювання, щодо якого передбачається прийняти рішення, проект відповідного рішення з пропозицією надати в письмовій формі свої пояснення, заперечення до проекту рішення, інформацію про вжиття ним заходів, спрямованих на запобігання або уникнення ризиків суспільним інтересам, усунення невідповідності продукції, що є предметом проекту рішення, встановленим вимогам.
Суб`єкт господарювання, якого стосується проект рішення, має право надати (надіслати) органу ринкового нагляду свої пояснення, заперечення та/або інформацію до проекту такого рішення протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту. Цей строк може бути продовжено органом ринкового нагляду за обґрунтованим клопотанням відповідного суб`єкта господарювання.
До своїх пояснень, заперечень та/або інформації суб`єкт господарювання може додавати документи чи їх копії, що обґрунтовують його позицію та підтверджують наведені ним дані (частина перша, пункт 1 частини другої, частини третя, одинадцята - тринадцята статті 33 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції»).
За правилами частин першої, четвертої, сьомої, восьмої статті 34 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» з метою контролю стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів органи ринкового нагляду, окрім іншого, проводять перевірки стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень.
Перевірка стану виконання рішення починається не пізніше десяти робочих днів з дня одержання органом ринкового нагляду повідомлення суб`єкта господарювання про виконання відповідного рішення, а в разі ненадання суб`єктом господарювання такого повідомлення у визначений у рішенні строк - не пізніше десяти робочих днів з дня настання визначеного строку.
У разі якщо за результатами аналізу повідомлення суб`єкта господарювання про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/або перевірки стану виконання цього рішення встановлено факт повного та результативного виконання суб`єктом господарювання відповідного рішення (крім рішення про заборону надання продукції на ринку), орган ринкового нагляду невідкладно приймає рішення про скасування такого рішення.
У разі якщо за результатами аналізу повідомлення суб`єкта господарювання про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/або перевірки стану виконання цього рішення встановлено факт невиконання чи часткового виконання суб`єктом господарювання відповідного рішення або виконання рішення не може бути визнано результативним, орган ринкового нагляду невідкладно приймає рішення про внесення змін до зазначеного рішення. Такі зміни можуть передбачати вжиття нових обмежувальних (корегувальних) заходів.
Законодавче визначення термінів «введення в обіг», «надання на ринку», «розповсюдження», «розповсюджувач» наведено у статті 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності».
Так, за приписами вищевказаної правової норми наведені у ній терміни вживаються в такому значенні:
введення в обіг - надання продукції на ринку України в перший раз;
надання на ринку - будь-яке платне або безоплатне постачання продукції для розповсюдження, споживання чи використання на ринку України в процесі здійснення господарської діяльності;
розповсюдження - надання продукції на ринку України після введення її в обіг;
розповсюджувач - будь-яка інша, ніж виробник або імпортер, фізична чи юридична особа в ланцюгу постачання продукції, яка надає продукцію на ринку України;
Значення термінів «ланцюг постачання продукції» та «постачання продукції» розкрито у статті 1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», за змістом якої:
ланцюг постачання продукції - послідовність суб`єктів господарювання, які забезпечують постачання продукції від виробника до споживача (користувача);
постачання продукції - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу права власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.
Колегія суддів зазначає, що ТзОВ «КВАДРО ОІЛ», є саме розповсюджувачем продукції, відтак, до нього правомірно було проведено перевірку характеристик продукції, а також застосовано обмежувальні (коригувальні заходи) саме як до розповсюджувача продукції. 
Окрім цього, за змістом частини п`ятої статті 44 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» суми штрафів, що накладаються органами ринкового нагляду, перераховуються до Державного бюджету України. Рішення керівника чи заступника керівника органу ринкового нагляду про накладення штрафу оформляється постановою. Суб`єкт господарювання має сплатити штраф у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання постанови про його накладення. У разі несплати штрафу в зазначений строк він стягується в судовому порядку.
Диспозиція норми пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» передбачає можливість накладення штрафної санкції виключно до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг.
При цьому, у розумінні статті 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», введенням в обіг вважається надання продукції на ринку України в перший раз, тобто, зокрема, внаслідок платного постачання продукції на підставі, в тому числі, договорів купівлі-продажу, поставки тощо, які передбачають передачу права власності на такі товари для розповсюдження на ринку України в процесі здійснення господарської діяльності.
Для цілей же Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції», як це передбачено частиною сьомою статті 8 цього Закону, особою, що ввела продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію, у разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду.
Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 вересня 2021 у справі № 815/390/18.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 44 статті 44 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» до суб`єкта господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі невиконання або неповного виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо усунення формальної невідповідності, визначених частиною третьою статті 29 цього Закону, - у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для осіб, які ввели продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважаються такими, що ввели продукцію в обіг, та у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для розповсюджувачів.
Частиною 5 ст. 44 статті 44 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» визначено, що адміністративно- господарські санкції накладаються на особу, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, та/або на розповсюджувача за кожну модель, артикул чи партію продукції, яка є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, незалежно від кількості одиниць такої продукції та/або місць її реалізації.
Дана норма носить імперативний характер та встановлює пряму підставу для накладення штрафу, яка виникає у разі встановлення факту невиконання рішень про вжиття обмежувальних корегувальних заходів. 
При вирішенні питання щодо стягнення штрафів, накладених відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 44  Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» слід враховувати, що підстави для прийняття рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та підстави для прийняття рішення про накладення штрафу розмежовуються цим Законом та мають суттєві відмінності.
Зокрема, підставою для прийняття рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів є встановлення факту невідповідності продукції вимогами технічного регламенту. Таке рішення встановлює обов`язок вчинити дії та не передбачає накладення фінансових санкцій за порушення, внаслідок виявлення якого це рішення було прийнято.
Разом з тим, підставою для винесення постанови про накладення штрафу є порушення, вчинення якого фіксується шляхом складання протоколу та полягає виключно у невиконанні або неповному виконанні рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів. Отже, при вирішенні питання щодо накладення штрафу, не підлягають встановленню обставини, що стосуються порушень, внаслідок яких прийняті зазначені рішення, оскільки такі обставини вже встановлені цими рішеннями.
Як випливає із встановлених судом першої інстанції обставин, в процесі здійснення заходів ринкового нагляду Інспекцією видано, зокрема, такі індивідуальні акти як рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, а також постанова про накладення штрафу.
За приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Предметом оскарження у даній справі є постанови Інспекції про накладення штрафу, якими позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог  Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції», а саме за невиконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів.
Отже, спірним є питання, чи виконано позивачем у встановлений у встановлений строк рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, оскільки саме від цього залежить наявність підстав для прийняття спірних постанов.
Разом з тим, всупереч приписам ст. 9 КАС України, рішення суду першої інстанції ґрунтується на наданні правової оцінки рішенню про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, а також на спростуванні обставин, що стали підставою для винесення такого рішення, та без мотивування того, у чому саме полягає протиправність постанови про накладення штрафу.
Рішення відповідача про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів не було оскаржене у встановленому порядку та не скасоване, відтак, встановлені ним обставини не підлягають доказуванню у даній судовій справі, оскільки виходять за межі предмету позовних вимог.
Враховуючи те, що оскаржувана постанова винесена за результатами невиконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, яке не було оскаржене та є чинним, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.
Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                              постановив:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Волинській області задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 03 вересня 2021 року у справі № 140/4339/21 скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «КВАДРО ОІЛ»  – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 28.02.2022 року.