ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 567/1247/19
провадження № 51-1689 км 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 , 
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
засудженого                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), 
захисника                                        ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції), 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 09 березня 2021 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. Стадники Острозького району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз – за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 20 листопада 2013 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до трьох років і шести місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 289, частиною 2 статті 342 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Острозького районного суду Рівненської області від 12 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 289, частиною 2 статті 342 КК, та призначено йому покарання за частиною 2 статті 289 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією 1/2 частини усього належного йому на праві власності майна, за частиною 2 статті 
342 КК – у виді позбавлення волі на строк 1 рік. 
На підставі частини 1 статті 70 КК призначено остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією 1/2 частини усього належного йому на праві власності майна. 
У строк відбуття покарання зараховано відповідно до частини 5 статті 72 КК в редакції Закону України № 838-V-ІІІ від 26 листопада 2015 року строк попереднього ув`язнення з 28 березня по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а період попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 04 жовтня 2018 року і з 28 жовтня 2019 року по дату набрання вироком законної сили за цією ж нормою КК в редакції Закону України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року зараховано з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК, та виправдано за недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення. 
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК, закрито у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 13 вересня 2016 року, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, проник до підсобного приміщення ОСОБА_9 , яке розташоване біля багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , де незаконно заволодів скутером марки «Keeway Matrix», номер рами № НОМЕР_1 , номер двигуна 
№ НОМЕР_2 із робочим об`ємом 50 куб. см, вартістю 17661,96 грн, належним 
ОСОБА_9 .
Крім цього, 28 березня 2017 року об 11 год 30 хв ОСОБА_6 , перебуваючи в коридорі гуртожитку, що на АДРЕСА_2 , вчинив активний фізичний опір працівникам правоохоронних органів, які перебували при виконанні службових обов`язків та здійснювали свої повноваження з розшуку осіб, що ухиляються від органів досудового розслідування, а саме оперуповноваженим Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області майору поліції ОСОБА_10 та майору поліції ОСОБА_11 , що виразився у відмові ОСОБА_6 виконувати законні вимоги працівників поліції, шарпанні за одяг, а також фізичному спротиві, штовханні та намаганні завдати ударів указаним працівникам поліції скляними пляшками.
Рівненський апеляційний суд ухвалою від 09 березня 2021 року змінив вирок Острозького районного суду Рівненської області від 12 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 . Зарахував йому відповідно до частини 5 статті 72 КК у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 березня по 
20 червня 2017 року, з 21 червня 2017 року по 04 жовтня 2018 року та з 28 жовтня 2019 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Рівненського апеляційного суду від 09 березня 2021 року та направити справу на новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. 
Зазначає про невідповідність показань, наданих свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 під час судового розгляду, показанням, викладеним у вироку суду, у зв`язку з чим просив суд апеляційної інстанції допитати їх повторно. Стверджує, що вказане клопотання не було предметом обговорення колегією суддів, апеляційного суду, а отже, порушено вимоги статті 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Це, на думку захисника, призвело до передчасних висновків про законність вироку місцевого суду та до невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам статті 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
Захисник у судовому засіданні підтримав свою касаційну скаргу з підстав, викладених у ній. Засуджений просив задовольнити касаційну скаргу свого захисника. 
Прокурор у судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог касаційної скарги, вважала її необґрунтованою. Зазначила, що вимоги, викладені у ній, стосуються обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанції, та не є предметом розгляду судом касаційної інстанції відповідно до приписів статті 433 КПК. Вважала, що порушень апеляційним судом статті 404 КПК під час перегляду вироку не було. Суперечності в показаннях свідків не істотні, мотивів обмови у свідків не було.
Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від учасників не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, у касаційній скарзі захисник вказує, що суд апеляційної інстанції не розглянув його клопотання про додатковий допит свідків. З цього приводу колегія суддів зазначає, що в ході вивчення матеріалів кримінального провадження, прослуховування аудіозаписів судових засідань було встановлено, що під час розгляду справи судом апеляційної інстанції 09 березня 2021 року було розглянуто клопотання захисника щодо повторного допиту свідків, однак у його задоволенні було відмовлено у зв`язку з тим, що відповідно до інформації, наданої прокурором, який брав участь у розгляді справи апеляційною інстанцією, ОСОБА_12 відсутній за місцем проживання та, зі слів родичів, перебуває на заробітках у м. Києві, що підтверджено рапортом старшого оперуповноваженого СКПВП № 3 Рівненського РУПГУНП в Рівненській області ОСОБА_15 від 09 березня 2021 року (т. 8, а. п. 136). Крім того, суд апеляційної інстанції з`ясував у учасників судового розгляду, чи були допитані свідки судом першої інстанції, на що суд отримав відповідь про допит зазначених свідків Острозьким районним судом Рівненської області. Ці відомості знайшли відображення в ухвалі Рівненського апеляційного суду від 09 березня 2021 року (т. 8, а. п. 142–145).
Колегія суддів зазначає, що згідно з приписами частини 3 статті 404 КПК повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.
У цьому кримінальному провадженні такої умови апеляційний суд не встановив. Сам по собі факт незгоди сторони захисту з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.
Крім того, суд апеляційної інстанції не здійснював власної оцінки доказів, погодився з тією оцінкою, яку дав суд першої інстанції, а тому підстав для повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, у суду не було. 
Повторне дослідження обставин є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання про повторний допит свідків свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність законних підстав та аргументованих доводів про таку необхідність.
Стосовно доводів захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення колегія суддів повторно зазначає, що за приписами статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту, і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
З приводу невідповідності показань, наданих свідками ОСОБА_12 , 
ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у ході судового розгляду, показанням, викладеним у вироку суду, колегія суддів зазначає таке.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, прослуховуванням аудіозаписів установлено, що показання, надані вищезазначеними свідками, в цілому точно відображені у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, а будь-яка невідповідність у викладених показаннях не впливає на факт доведення винуватості ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали Рівненського апеляційного суду від 09 березня 2021 року, у зв`язку з чим касаційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
у х в а л и в:
Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 09 березня 2021 року залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                       ОСОБА_3