Справа № 127/2258/21
Провадження № 22-ц/801/387/2022
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року	Справа № 127/2258/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2021 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Бессараб Н.М.,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року позивач Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі АТ «Ощадбанк») звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.10.2018 між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО )та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), за умовами якої відповідачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні, на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», тарифи за користування платіжною карткою, розміщені на сайті банку та інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку, а також надано платіжну картку та ПІН конверт до неї.
Позивач вказує, що згідно п. 6.3 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії клієнт погоджується зі встановленням максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту 50000 грн.; строк кредитування 60 місяців, з можливим продовженням на той самий строк.
В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 25.01.2021 має заборгованість перед позивачем в сумі 57028,06 грн., яка складається: заборгованість за кредитом (основним боргом)– 50000 грн.; проценти та комісія за користування кредитом – 6083,12 грн., комісія – 4,05 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу– 802,18 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів та комісії – 118,71 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу – 9,24 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів та комісії – 10,76 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
Відповідач подав відзив на позов до суду, в якому вказує, що не заперечує щодо стягнення з суми основного боргу у розмірі 23618,05 грн., оскільки відповідачем було сплачено 26381,05 грн., які позивачем було зараховано як відсотки за користування кредитом, однак такі дії є протиправними, оскільки відповідач є військовослужбовцем, тому проценти, штрафні санкції та інше були нараховані банком неправомірно. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь позивача суму кредитної заборгованості, яка складається: -основної заборгованості за тілом кредиту - 23655,72 грн. та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу – 9,24 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судового збору.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду, АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що факт, що позичальник є учасником бойових дій, не надає йому переваг і не надає пільг щодо сплати відсотків за користування кредитом і не нарахування йому штрафних санкцій.
Відповідач  ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині вимог, у задоволені яких відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій його частині не перевіряється.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду відповідає.
Судом встановлено, що 05.10.2018 ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання № 543654003 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) у АТ «Ощадбанк», у якій зазначено, що він, ознайомившись з договором, в редакції, яка розміщена на інтернет сторінці банку, погодився укласти кредитний договір. Просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 на умовах тарифного плану «Мій комфорт», Тарифів за обслуговування поточних рахунків з використанням платіжних карток, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку (а. с. 50).
Відповідно до умов п. п. 3.4.1 -3.4.2 Заяви про приєднання, ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні, на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», тарифи за користування платіжною карткою, розміщені на сайті банку та інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку, а також надано платіжну картку та ПІН конверт до неї. На картку встановлено кредитний ліміт в розмірі 50 000,00 грн (п.6.3 Заяви).
Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі «ДКБО»), затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» (а. с. 7-49), який регулює відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, встановлено, що акцептування пропозиції банку здійснюється фізичними особами шляхом подання банку належним чином оформленої та підписаної заяви про приєднання до цього договору. Клієнт погоджується, що в результаті приєднання до договору його обслуговування здійснюється на умовах, викладених у цьому договорі.
05.10.2018 ОСОБА_1 підписано заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) (а.с. 51).
Пунктом 6.9 заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії передбачено, що датою укладення кредитного договору є дата підписання цієї заяви; датою надання кредиту є дата використання кредитного ліміту (кредитних коштів).
Як встановлено судом, відповідачу було встановлено кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на платіжну картку та ОСОБА_1 користувався коштами, про що свідчить розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 53-55) і виписка по картковому рахунку (а.с. 56-70), однак свої зобов`язання виконував неналежно.
На підтвердження заявлених позовних вимог АТ «Ощадбанк» надано копію заяви про приєднання; копію заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту); Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк»; розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписка по картковому рахунку.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Підставою позову банком зазначено невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленої відновлювальної кредитної лінії на платіжну картку.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Задовольняючи частково позов, суд першої свій висновок мотивував тим, що ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі цілі та зобов`язання за кредитним договором він належним чином не виконав, однак відповідачем надано документи, що підтверджують його статус військовослужбовця, тому на нього поширювались пільги, передбачені п. 15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до відповідача не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
Разом з тим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту в сумі - 23655,72 грн. (50000 грн. –26344,38 грн.), оскільки відповідач на погашення кредиту сплатив 26344,28 грн., які були зараховані безпідставно банком як проценти/комісія в порушення п. 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також суд стягнув з відповідача інфляційні нарахування за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 9,24 грн, так як не підпадають під обмеження, передбачені п. 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права із правильним застосуванням правових висновків.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання, до повного виконання грошового зобов`язання.
За положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Під час розгляду справи було встановлено, що взяті на себе зобов`язання банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит у розмірі 50000 грн. Разом з тим, боржник кредит своєчасно не погашав, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 57028,06 грн, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості за договором станом на 25.01.2021.
Отже, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим виникла заборгованість по кредиту.
Відповідно до довідки, виданої Військовою частиною НОМЕР_2 від 06.09.2021, старший майор ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у вказаній частині в Збройних Силах України з 01.08.2007 по теперішній час (а.с.182).
В зв`язку з чим у правовідносинах, які склалися між сторонами повинен бути застосований Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 має пільги відповідно даного до закону.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під особливим періодом варто розуміти період функціонування національної економіки,  органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого  самоврядування,  Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ, і організацій,  а  також  виконання  громадянами  України  свого Конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності на територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення  рішення  про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації  чи  з  моменту введення  воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014р. було доповнено ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та встановлено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014, дію вказаної частини поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
На підставі Указу Президента «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період та триває по теперішній час.
Тобто, із початком особливого періоду в державі, а саме з 18.03.2014, який триває до цього часу усіх військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів було звільнено на підставі п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» від сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, зокрема банками та фізичними особами.
Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Однак, в порушення вищенаведених норм Закону АТ «Ощадбанк»  безпідставно нараховував ОСОБА_1 штрафні санкції, проценти та комісію за користування кредитом. Хоча факт перебування відповідача на  військовій службі у ВЧ НОМЕР_2 з 01.08.2007 по теперішній час достовірно встановлений, а ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розповсюджує свою дію на правовідносини, стороною яких є відповідач з моменту початку особливого період - з 18 березня 2014 року.
Таким чином, не підлягають стягненню з відповідача на користь банку будь-які комісійні відрахування, пов`язані з обслуговуванням кредиту.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у період виконання умов кредитного договору, а також станом на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, відповідач мав статус військовослужбовця та на нього поширювались пільги, передбачені п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
Разом з тим, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по процентах та комісії за користування кредитом – 6083,12 грн., комісії – 4,05 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу– 802,18 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів та комісії – 118,71 грн. та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів та комісії - 10,76 грн, які мають штрафний характер.
З чим погоджується апеляційний суд.
Така позиція висловлена в постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 749/298/19.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки ОСОБА_1 користувався отриманою кредитною карткою та частково погашав заборгованість, що у свою чергу свідчить про отримання останнім кредитної картки з кредитним лімітом.
Крім того, відповідач у відзиві на позов та на апеляційну скаргу підтвердив, що отримав картковий рахунок із зарахуванням на нього суми коштів, тобто не заперечив факт отримання кредитних коштів.
Грошові кошти, які вносилися і були зараховані банком в рахунок погашення комісійної винагороди підлягають зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту.
Відтак, суд правильно зменшив суму основного боргу з 50000 грн. до 23655,72 грн, оскільки в період з листопада 2018 по серпень 2020 року ОСОБА_1 на погашення кредиту сплатив 26344,28 грн., які були зараховані банком як проценти, комісія та які в свою чергу були нараховані банком відповідачу безпідставно з урахуванням п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Водночас колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 9,24 грн відповідно до статті 625 ЦК України, так як вони не підпадають під обмеження, передбачені п. 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, оскільки відповідач є військовослужбовцем, в особливий період. 
Доводи апеляційної скарги про те, що факт, що позичальник є учасником бойових дій, не надає йому переваг і не надає пільг щодо сплати відсотків за користування кредитом і не нарахування йому штрафних санкцій, не приймаються до уваги, оскільки звільнення від відповідальності та нарахувань за кредитними договорами прямо передбачена законом для даної категорії позичальників.
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, внаслідок чого ухвалив законне, обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 22 лютого 2022 року.    

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді:                                                                         О.В. Ковальчук

                                                                               Т.Б. Сало