ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2022 року	Львів	Справа № 260/3530/20 пров. № А/857/610/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 18 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції – Гебеш С.А.,
час ухвалення рішення – 18.11.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 29.11.2021 року,

                                                       в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області   про визнання дії та бездіяльності протиправними. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду  від 18 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що наказом відповідача № 4587-СГ від 16.09.2020 року їй відмовлено  у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельної ділянки у власність. Вказану відмову вважає протиправною, так як нею було повністю дотримано  порядок безоплатної приватизації земельних ділянок.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. 
Судом встановлено, що позивач 26 березня 2020 року позивач звернулася  із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про надання на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки  площею 1,320 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Хустської міської ради Закарпатської області для ведення особистого селянського господарства.
Наказом Головного управління Держгеокадастру  у Закарпатській області  № 2656-СГ від 27 квітня 2020 року  було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. 
23 травня 2020 року позивач звернулася  із заявою до інженера - землевпорядника ОСОБА_2 з метою виготовлення проекту землеустрою щодо  відведення  земельної ділянки у власність. За вказаним замовленням  позивача було розроблено проект  землеустрою  щодо відведення  земельної ділянки у власність.
Вказану земельну ділянку  зареєстровано у Державному земельному  кадастрі, що підтверджується Витягом.
Наказом Головного управління Держгеокадастру  у Закарпатській області  № 4587-СГ від 16 вересня 2020 року  відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення  та передачі земельної ділянки у власність, який і став підставою для звернення до суду.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
Відповідно до п.б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Частинами 1-3 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України).
У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Абзацом 2 ч.1 ст.123 ЗК України передбачено, що рішення про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
На підставі ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Отже, рішенню про надання або відмову у наданні земельної ділянки у власність або користування передує отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки та їх надання відповідному органу.
Згідно з вимогами ст.50 Закону України від 22 травня 2003 року №858-IV “Про землеустрій” проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:
завдання на розроблення проекту землеустрою;
пояснювальну записку;
копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);
рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);
письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;
матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);
відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);
копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці;
розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);
розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);
акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);
акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);
перелік обмежень у використанні земельних ділянок;
викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);
кадастровий план земельної ділянки;
матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);
матеріали погодження проекту землеустрою.
Складові Проекту землеустрою позивача щодо найменувань відповідають вказаній вище нормі закону.
Відповідно до ст.34 Закону України від 7 липня 2011 року №3613-VI “Про Державний земельний кадастр” на кадастровому плані земельної ділянки відображаються:
площа земельної ділянки;
зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності);
координати поворотних точок земельної ділянки;
лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки;
кадастровий номер земельної ділянки;
кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності);
межі земельних угідь;
межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту;
контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.
Як вірно встановлено судом у ході розгляду даної справи, позивач не вказав кадастрові номери суміжних ділянок.
Проте суд першої інстанції вказав, що деякі суміжні земельні ділянки щодо земельної ділянки за кадастровим номером 2110800000:05:001:0167 мали сформовані кадастрові номери до подання позивачем (23 травня 2021 року) заяви про затвердження  проекту землеустрою, а саме - суміжна земельна ділянка площею 0.9300 з кадастровим номером 2110800000:05:001:0162 (дата реєстрації - 22.04.2020 року), однак даний висновок суду першої інстанції не відповідає дійсності, оскільки позивач вказала про дану земельну ділянку і її кадастровий номер у поданій земельній документації.
Проте, позивачем не було вказано дані про суміжні земельні ділянки, а саме
площею 1,3000 з кадастровим номером 2110800000:05:001:0165 (дата реєстрації - 11.06.2020 року),
площею 1,2000 з кадастровим номером 2110800000:05:001:0188 (дата реєстрації - 23.04.2021 року),
площею 0,8000 з кадастровим номером 2110800000:05:001:0187 (дата реєстрації - 23.04.2021 року),
площею 0,9400 з кадастровим номером 2110800000:05:001:0164 (дата реєстрації - 04.06.2020 року),
площею 1,1500 з кадастровим номером 2110800000:05:001:0168 (дата реєстрації - 22.06.2020 року).
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення в частині мотивів відмови в задоволенні позову, вказавши вірну підставу відмови в задоволенні вимог позивачки, а саме не вказання останньою дані про суміжні ділянки та їх кадастрові номери в поданій земельній документації.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до  ст. 317 КАС України  зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
Керуючись ст.ст. 308,311.315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                  п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі № 260/3530/20 – змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.  
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	М. П. Кушнерик 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 05 квітня 2022 року.