ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року	Львів	Справа № 380/7801/20 пров. № А/857/385/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Іщук Л.П.,
                                                                                             Онишкевича Т.В.,
секретаря судового засідання                                            Максим Х.Б., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Сидор Н.Т.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 16 год. 39 хв. 11 жовтня 2021 року, повне судове рішення складено 22 листопада 2021 року, у справі №380/7801/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 

В С Т А Н О В И В :

24.09.2020 ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до Державного бюро розслідувань, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові, просив, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 16.12.2020: - визнати протиправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань №514-ос від 13.08.2020 в частині звільнення з посади першого заступника Директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби; - поновити на посаді першого заступника Директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, а за її відсутності - на посаді, що є рівнозначною посаді першого заступника територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові з 20 серпня 2020 року; - стягнути з територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припинені державної служби згідно з Законом України «Про державну службу» та Законом України «Про Державне бюро розслідувань» встановив певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців, у тому числі введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців Державного бюро розслідувань. Суд першої інстанції вказав, що враховуючи правовий статус Державного бюро розслідувань, державні службовці, які працюють у вказаному правоохоронному органі на відміну від державних службовців органів виконавчої влади мають певні особливості вступу, проходження та припинення державної служби, які визначені спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про Державне бюро розслідувань». Суд першої інстанції зазначив, що після внесення Законом України від 14.01.2020 №440-IX змін у Закон України «Про державну службу» положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України в частині обов`язку власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації на державних службовців не поширюються. Суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок реалізації приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» та Указу Президента України від 05.02.2020 №41/2020, фактично відбулась заміна структури Державного бюро розслідувань шляхом віднесення до державного правоохоронного органу із створенням нової структури в спосіб реорганізації державного органу. Суд першої інстанції вказав, що скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не зобов`язаний пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у ДБР, тоді як позивач не був позбавлений права на взяття участі у відкритому конкурсі на зайняття посад рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань та за встановлених обставин справи дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову в частині поновлення позивача на посаді та присудження середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на момент звільнення скаржника не існувало керівника державної служби – Директора ДБР, а заступник директора ДБР Соколов О.В. не вважався та не міг виконувати обов`язки керівника державної служби, оскільки це не було передбачено жодним чинним на момент прийняття оскаржуваного наказу нормативно-правовим актом. Скаржник зазначає, що до 06.03.2021 Директор ДБР не мав повноважень керівника державної служби щодо звільнення державних службовців та наголошує, що реального скорочення посади, яку займав позивач не відбулось. Вказує, що оскільки діючим Положенням була передбачена посада першого заступника директора, то наказ про введення в дію штатного розпису від 14.07.2020 суперечить пункту 6 статті 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань». Скаржник зазначає, що докази зміни правового статусу, обсягу завдань і основних функцій посади, яку займає позивач, відсутні. Вважає, що всі дії відповідачів щодо позивача є дискримінаційними та направлені на безумовне звільнення позивача, всупереч нормам чинного законодавства.
Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу в яких наведені мотиви за яких відповідачі вважають подану апеляційну скаргу безпідставною, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – законним та обґрунтованим.
В судовому засіданні 06.04.2022 представник позивача апеляційну скаргу підтримав, відповідачі подали повторні клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні яких судом апеляційної інстанції відмовлено з огляду на необхідність дотримання розумності строків розгляду справи судом та можливості вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 призначений на посаду заступника Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові Наказом директора Державного бюро розслідувань № 122-ос від 26 вересня 2018 року відповідно до частини 3 статті 14 та пункту 9 частини 1 статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», як обраного за конкурсом з 27.09.2018, з випробувальним строком 6 місяців. 
Наказом Державного бюро розслідувань №65 о/с від 26.03.2019 ОСОБА_1 з 28.03.2019 присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця, як такому, що пройшов випробування та має військове звання підполковника юстиції.
20.07.2020 ОСОБА_1 ознайомився з попередженням про наступне вивільнення від 16.07.2020 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові, відповідно до наказу від 14 липня 2020 року №89 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік», попереджено про наступне скорочення посади першого заступника Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження.
Наказом Державного бюро розслідувань від 13.08.2020 № 514-ос відповідно до пунктів 8, 9 частини 1 статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини 1 та частини 4 статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу» наказано, зокрема, звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, 19 серпня 2020 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби. Підстави звільнення: наказ Державного бюро розслідувань від 14 липня 2020 року № 89ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові на 2020 рік», наказ Державного бюро розслідувань від 14 липня 2020 року № 336 «Про попередження працівників», персональне попередження про наступне вивільнення від           16 липня 2020 року № 10-13-01-15459.
Вважаючи вказаний наказ в частині звільнення неправомірним, безпідставним, прийнятим з порушенням норм діючого законодавства України, таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначені Законом України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 № 794-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного наказу (далі – Закон № 794-VIII), відповідно до статті 1 якого Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.
Згідно з положеннями статті 9 Закону № 794-VIII систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Для забезпечення виконання завдань Державного бюро розслідувань утворюються такі його територіальні управління, серед яких територіальне управління, розташоване у місті Львові, що поширює свою діяльність на Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську області.
Територіальні управління Державного бюро розслідувань діють на підставі положень, що затверджуються Директором Державного бюро розслідувань.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 794-VIII директори територіальних управлінь Державного бюро розслідувань та їх заступники, керівники підрозділів центрального апарату Державного бюро розслідувань та їх заступники призначаються на посаду та звільняються з посади Директором Державного бюро розслідувань. Такі особи призначаються на посади Директором Державного бюро розслідувань за поданням конкурсних комісій, що проводять конкурс на зайняття посад працівників Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому частиною третьою статті 14 цього Закону.
Згідно з положеннями статті 14 Закону № 794-VIII служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону. 
Трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 2 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2020 року № 743, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного наказу, (далі – Положення №743) служба у Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Згідно з пунктом 7 Положення №743 встановлення, зміна або припинення правових відносин осіб рядового та начальницького складу, які проходять службу (зокрема присвоєння спеціального звання, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення із служби, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо), оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Директором Державного бюро розслідувань.
Відповідно до пункту 8 Положення №743 право видавати накази по особовому складу надається Директору Державного бюро розслідувань, директорам територіальних управлінь, керівникам інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань. Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження служби встановлюється Директором Державного бюро розслідувань.
Служба у Державному бюро розслідувань припиняється у разі звільнення особи рядового та начальницького складу із служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання її судом безвісно відсутньою або оголошення померлою. Останнім днем проходження служби у Державному бюро розслідувань вважається день звільнення особи рядового та начальницького складу з Державного бюро розслідувань відповідно до наказу Державного бюро розслідувань по особовому складу (пункт 13 Положення №743).
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи у період з 27.09.2018 по 19.08.2020 позивач перебував у трудових відносинах із ТУ ДБР, розташованому у м. Львові та мав статус державного службовця.
Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного наказу, (далі – Закон № 889-VIII) державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Згідно з частиною 3 статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Підстави припинення державної служби у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису за своєю правовою природою відповідають ознакам вивільнення працівників, що ґрунтується на загальних підставах звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.
Згідно з частиною 6 статті 49-2 Кодекс законів про працю України, в редакції чинній на час попередження позивача про наступне звільнення, (далі - КЗпП України) встановлювалось, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Частиною такого змісту статтю 49-2 КЗпП України доповнено Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 № 378-IX, який набрав чинності 02.02.2020.
З аналізу вказаних положень статті 49-2 КЗпП України вбачається персоналізований характер попередження працівників про наступне вивільнення, що зумовлено необхідністю забезпечення правового захисту працівників. Законодавцем не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про наступне вивільнення, однак таке попередження має бути адресована саме конкретному працівнику та мати певну документальну форму вираження, що виключатиме, в подальшому, будь-які спори щодо недотримання процедури вивільнення працівника та переліку пропонованих йому посад.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 87 Закону №889-VІІІ, частини 6 статті 49-2 КЗпП України, в редакціях, чинних на час попередження позивача про вивільнення, працівника, який має статус державного службовця, керівник державної служби (суб`єкт призначення) при зміні в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, попереджає письмово про наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів. При звільненні не застосовуються так звані захищені статті КЗпП України щодо звільнення працівника лише у випадках неможливості переведення, за його згодою, на іншу роботу та переважності права залишення на роботі. Не потрібно також отримання згоди від профспілок. Положеннями частини 3 статті 87 Закону №889-VІІІ, законодавець закріпив саме право керівника державної служби (суб`єкта призначення) запропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду у тому самому державному органі (за наявності).
Вказана позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 30.11.2021 у справі №480/4055/20, від 08.12.2021 у справі №380/3646/20, від 09.12.2021 у справі №640/20284/20.
Таким чином, спірні правовідносини щодо правомірності звільнення позивача регулюються положеннями статті 87 Закону № 889-VIII, натомість положення КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі та пропозиції іншої посади не поширюються на державних службовців, яким є позивач в межах спірних правовідносин.
При цьому, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення. Положення пункту 1 частини 1 та частини 4 статті 87 Закону № 889-VIII пов`язують припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.
За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від       05 лютого 2020 року № 41/2020 затверджено нову організаційну структуру Державного бюро розслідувань.
Наказом Державного бюро розслідувань від 03.01.2020 № 2 внесено зміни до наказу Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 № 343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань з урахуванням змін», внесених наказом Державного бюро розслідувань від 02.01.2020 №1», доповнено пунктом 3: «Затвердити порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу (додаток)».
Порядком зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань (додаток до наказу Державного бюро розслідувань від 03.01.2020 № 2) визначено процедуру зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу з урахуванням специфічних умов проходження служби.
На підставі пунктів 5, 8 частини 1 статті 12, статті 14-2 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» прийнято наказ Державного бюро розслідувань «Про затвердження Переліку посад у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами» від 08.07.2020 № 323.
Наказом Державного бюро розслідувань від 14.07.2020 № 89ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові на 2020 рік» затверджено зміни до штатного розпису, що вводяться в дію з 17.08.2020, та встановлено, що посади державної служби територіального управління, а саме Перший заступник Директора та заступник Директора - начальник слідчого управління, виведені з штатного розпису. Водночас введено посади старшого начальницького складу (полковник ДБР) - 2 штатні посади Заступника Директора.
Згідно з частинами 2, 3 статті 14-3 Закону № 794-VIII особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади. Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи Державного бюро розслідувань, які порушили питання про переведення.
Наказом Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 № 343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» затверджено Порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу з рахуванням специфічних умов проходження служби (далі – Порядок № 343).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 343 визначення переліку посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, може відбуватися поетапно за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 343 служба в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу передбачає відповідність кваліфікаційним вимогам та особливим критеріям професійної придатності (зокрема щодо стану здоров`я, застосування зброї та спецзасобів, здатності витримувати додаткові фізичні та психічні навантаження, понаднормову роботу тощо), які є відмінними від вимог для служби в Державному бюро розслідувань на посадах державної служби.
Пунктом 5 Порядку № 343 передбачено, що служба на посадах рядового та начальницького складу має специфічні умови служби, що полягають у наступних чинниках: - особливостями конкурсного відбору на службу до громадян України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки, у тому числі з носінням та застосуванням зброї; - необхідністю постійного понаднормового виконання обов`язків, несення служби у вихідні та святкові дні; - виклик на службу за рішенням керівника (начальника) у будь-який час та вибуття у відрядження; - виконання завдань оперативно-розшукової діяльності та досудового розслідування кримінальних правопорушень, які, з урахуванням підслідності Державного бюро розслідувань, безпосередньо пов`язані з ризиком та небезпекою для життя та здоров`я як працівників, так і членів їх сімей; - особливим порядком забезпечення безпеки осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, їх захисту від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків, силами та засобами спеціального підрозділу фізичного захисту Державного бюро розслідувань; - особливими вимогами придатності до служби за станом здоров`я та проходженням військово-лікарської комісії при прийнятті на службу, у зв`язку з постійними фізичними та психологічними навантаженнями, а також з періодичною перевіркою фізичної підготовленості та стану здоров`я.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 343 зміна категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження.
Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу» ) та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.
Після затвердження штатного розпису Державного бюро розслідувань (змін до штатного розпису) щодо працівників, посади яких скорочуються, видається наказ про їх персональне попередження про наступне звільнення на підставі Закону України «Про державну службу» у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
На введені до штатного розпису посади, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, оголошується конкурс.
Після проведення етапів конкурсного відбору, проведення психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа, співбесіди та визначення переможців, кандидати на посади рядового та начальницького складу проходять військово-лікарську комісію для визначення придатності до служби за станом здоров`я. Кандидати на посади у спеціальний підрозділ Державного бюро розслідувань додатково проходять тестування з фізичної підготовки.
За умови успішного проходження всіх етапів відбору та за результатами спеціальної перевірки (для визначеної категорії персоналу), стосовно переможців конкурсного відбору видається наказ про призначення на відповідні посади.
Таким чином, призначення особи на посаду рядового та начальницького складу можливе за результатами відкритого конкурсу. Натомість можливість переведення особи, яка займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом, чинним законодавством України не передбачена.
Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази волевиявлення позивача на переведення на вакантну посаду державної служби, а сам позивач не був позбавлений права на взяття участі у відкритому конкурсі на зайняття посад рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань.
Щодо аргументів скаржника про відсутність у заступника Директора ДБР          Соколова О.В. повноважень керівника державної служби в ДБР при вчиненні дій, спрямованих на звільнення позивача, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі повноваження виконувались відповідно до Наказів Державного бюро розслідувань від 18 травня 2020 року № 327-ос та від 20 липня 2020 року № 352 з 17 березня 2020 року до 17 вересня 2020 року включно. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 10 Закону № 794-VIII керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який має першого заступника та двох заступників. У разі відсутності Директора Державного бюро розслідувань його повноваження здійснює перший заступник Директора Державного бюро розслідувань, а в разі його відсутності - один із заступників Директора Державного бюро розслідувань згідно із розподілом обов`язків.
Повноваження Директора Державного бюро розслідувань визначені статтею 12 Закону №794-VIII, які властиві керівнику державної служби.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 12 Закону № 794-VIII передбачено, що Директор Державного бюро розслідувань: несе відповідальність за діяльність Державного бюро розслідувань, зокрема законність здійснюваних Державним бюро розслідувань оперативно-розшукових заходів, досудового розслідування, додержання прав і свобод людини і громадянина; організовує роботу Державного бюро розслідувань, призначає та звільняє першого заступника і заступників Директора Державного бюро розслідувань у порядку, визначеному цим Законом, а також визначає їхні обов`язки.
Відповідно до частини 4 вказаної статті у разі звільнення Директора Державного бюро розслідувань з посади, його смерті або відсутності відомостей про місце його перебування повноваження Директора Державного бюро розслідувань протягом 60 днів виконує його перший заступник, а в подальшому - почергово кожний із заступників і знову перший заступник з ротацією кожні 60 днів до того часу, доки не буде призначено нового Директора Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому цим Законом. Строк виконання повноважень розпочинається відповідно з дня, наступного за днем звільнення Директора Державного бюро розслідувань, або з дня, наступного за днем його смерті, або з дня, наступного за останнім днем, коли місце перебування Директора Державного бюро розслідувань було відомо.
Таким чином, виконання ОСОБА_2 обов`язків Директора Державного бюро цілком узгоджується з положенням частини четвертої статті 12 Закону №794-VIII та підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на час спірних відносин.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 грудня 2021 року у справі №420/3825/20.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 1 статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачами виконано та належним чином доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд першої інстанції, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення оскаржуваного наказу про звільнення позивача із служби, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року у справі №380/7801/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 15.04.2022 згідно з ч.3 ст.321 КАС України