ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
10 лютого 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/13299/21	
(суддя Ніколайчук С.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі №160/13299/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-   
                                                             ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 04 серпня 2021 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, згідно з яким просить:
  - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні та нарахуванні дострокової пенсії за віком - з 23.03.2021 року відповідно до пункту 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до страхового стажу роботи період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1998 на посаді водія в колгоспі «Маяк», КСП «Маяк»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком після досягнення чоловіками 55 років відповідно до пункту 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 23.03.2021 року.           Позов обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу період роботи позивача у колгоспі «Маяк», КСП «Маяк» з 01.01.1986 року по 31.12.1998 року не зважаючи на те, що трудова книжка містить усі необхідні записи про роботу і є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.           
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року позов задоволено частково.
Суд, визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у призначенні та нарахуванні дострокової пенсії за віком - з 23.03.2021 року відповідно до пункту 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язав відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу роботи період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1998 на посаді водія в колгоспі «Маяк», КСП «Маяк». Зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії відповідно до п. 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.           
Рішення суду мотивовано тим, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного встановлення обставин, що мають значення для справи, оскаржив його до апеляційного суду. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що у відповідача немає законних підстав для врахування спірного періоду до страхового стажу позивачу, оскільки надані позивачем довідки щодо спірного періду роботи містять розбіжності з відомостями його паспортних даних у зазначенні його по-батькові. Питання щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення не передбачено ст. 2 КАС України, оскільки вирішується відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач 05.03.2021 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до п. 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
До заяви про призначення пенсії позивачем подано:
-          довідку про присвоєння  ідентифікаційного номеру № НОМЕР_1 ;
-           паспорт НОМЕР_2 ;
-          трудову книжку  УПР № НОМЕР_3 ;
-          військовий квиток № 17 від 21.01.2021 року; № 374 від 04.03.2021 року;
-          довідку з СПОВ про заробітну плату  з 01.07.2000 року по день звернення ОП5;
-          довідку № 8-к від 21.01.2021 року;
-           заяву про спосіб виплати пенсії
-          посвідчення бойових дій НОМЕР_4 (а.с.33).
Рішенням від 14.07.2021 року № 047050012427 позивачу у призначенні пенсії  за віком із зниженням  пенсійного віку  відмовлено  через відсутність  необхідного стажу (а.с.15 зворот).
Відмова обґрунтована тим, що необхідний страховий страж  згідно з п. 4 ст. 115 Закону України «Про  загальнообов`язкове  державне пенсійне страхування» не менше 25 років, проте, страховий стаж  особи   ОСОБА_2 становить  20 років 08 місяців 11 днів. За доданими документами  до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1998 року, згідно з довідкою № 8-к від 21.01.2021, оскільки в архівній довідці  прізвище , ім`я та по-батькові « ОСОБА_1 .»  зазначено скорочено та не відповідає паспортним даним, що не дає можливості визначити факт приналежності її заявнику.          
Правомірність дій відповідача щодо не зарахування позивачу періоду роботи з 01.01.1986 року по 31.12.1998 року в колгоспі «Маяк», КСП «Маяк є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1  статті 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Зазначене у вказаній статті право деталізоване у  Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення»  (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України  гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно  зі статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення"  до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці колгоспника позивача № НОМЕР_5 , зазначено, що позивач 01.08.1986 року прийнятий в члени колгоспу «Маяк» Криничанського района Дніпропетровській області в якості водія та 14.06.2000 року виведений з членів КСП «Маяк» з належним земелдьним і майновим паєм (а.с.31).
Не зараховуючи вказані періоди роботи позивача, відповідач зазначає, що по-батькові позивача в поданій ним довідці № 8-К від 21.01.2021 року не відповідає даним паспорту.
Так, в наданій довідці № 8-К від 21.01.2021 року, виданої трудовим архівом, «по-батькові» позивача зазначено у скороченому вигляді «Король Павло Волод.» (а.с.28).
Як свідчать документи, надані позивачем, у паспорті позивача серії НОМЕР_6 , зазначено прізвище, ім`я та по-батькові на українській і російській мові відповідно « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », що має розбіжність з архівною довідкою № 8-К від 21.01.2021 року (а.с.6).
Враховуючи те, що статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, при цьому у відповідності до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами здійснюється лише у випадку відсутності трудової книжки або відсутності в ній записів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції  про те, що відповідач безпідставно не врахував спірний період роботи позивача, відомості про який містять записи трудової книжки до страхового стажу позивача.
Враховуючи положення статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.20 вищезазначеного Порядку, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи відповідача про необхідність у спірних відносинах вирішити питання щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення у відповідності до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує й те, що на час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412, пунктом 1.2 якої передбачалося, що прийом на роботу без трудової книжки не допускається.           
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -                                                                             
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі №160/13299/21 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 10 лютого 2022 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко