Постанова
Іменем України
 
01 лютого 2022 року   
 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/977/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф., 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
за участю секретаря Орел П.Ю.,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на рішення Оболонського районного суду м. Києва
 
від 27 червня 2019 року 
 
в складі судді Шевчука А.В.
 
у справі №756/8964/18 Оболонського районного суду м. Києва
 
за позовом ОСОБА_2 
 
до ОСОБА_1 
 
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
 
                                               В С Т А Н О В И В:
 
В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду  м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2018, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк"), вона є власником квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира). В даній квартирі не проживає, але зареєстрований відповідач. Всі спроби розшукати відповідача для добровільного зняття з реєстраційного обліку виявилися марними.
 
Позивачка, посилаючись на те, що реєстрація відповідача створює їй перешкоди в користуванні та розпорядженні власним майном, просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою.
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року позов задоволено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрутованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що не відповідає дійсності висновок суду першої інстанції, що відповідач не має будь-якого відношення до квартири. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_1 є власником квартири, відповідно до ч. 3                 ст. 1268 ЦК України, якою визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Зазначив, що квартира належала його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті матері він проживав з нею.
 
Судом не взято до уваги правового висновку, висловленого Верховним Судом в постанові від 10.04.2019 по справі №754/4727/16-ц, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального права, а саме положення ст. 109 ЖК Української РСР.
 
Судом не враховано, що квартира придбана не за рахунок кредиту, а відтак виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення є неможливим. Крім того, діє мораторій щодо звернення стягнення на майно громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.
 
Також, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі, результат розгляду якої має суттєве значення у даній справі.
 
За вказаних обставин просив скасувати рішення Оболонського районного суду                     м. Києва від 27.06.2019 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка подала відзив, в якому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
У відзиві зазначила про те, що після укладення договору купівлі - продажу квартири, сплативши значний борг за житлово - комунальні послуги, вона вселилася у спірну квартиру, у якій ніхто не проживав та будь - які речі, які свідчили б про наявність проживаючих осіб, були відсутні у приміщенні. Ураховуючи ту обставину, що у придбаній нею квартирі був зареєстрований ОСОБА_1 , вона звернулася із позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.06.2019 у справі №756/8964/18 ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Зазначила, що з січня 2017 року ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає, що підтверджується довідками ЖБК "Печерський ХІІ" №10 від 04.12.2018 та №1 від 08.01.2019.
Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Судова повістка - повідомлення направлялася апеляційним судом ОСОБА_1 на електронну адресу, зазначену ним у заяві про відкладення 02.11.2021 розгляду справи, яка була направлена відповідачем на електронну адресу Київського апеляційного суду (а.с.200).
Позивачка, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. Від представника позивачки ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, їх представників.
 
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
 
Із матеріалів справи, що спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
В квартирі в якості члена сім'ї був зареєстрований відповідач у справі - ОСОБА_1 .
 
Згідно довідок, які видані Житлово-будівельним кооперативом "ПЕЧЕРСЬКИЙ - ХІІ", у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не проживає з січня 2017 року (а.с. 24-25). Доказів протилежного матеріали справи не містять.
 
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2018, укладеного між                        ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 , остання  є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7). 
 
Зі змісту даного договору вбачається, що квартиру ОСОБА_2 придбала у ПАТ "Укрсоцбанк", яке в свою чергу, набуло право власності на спірну квартиру шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.
 
09 липня 2018 органом реєстрації Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації відмовлено ОСОБА_2 у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Аналіз наведених фактичних обставин вказує на те, що між сторонами існує спір щодо 
права користування відповідачем житловим приміщенням, в якому останній не проживає, та яке перейшло на підставі договору купівлі - продажу до нового власника, не члена сім'ї відповідача.
 
Так, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала, що до неї на підставі договору-купівлі-продажу перейшло право власності на спірну квартиру, в якій зареєстрований, але не проживає відповідач. Також вказувала, що відповідач не є її членом сім`ї і всі спроби розшукати його для добровільного зняття з реєстраційного обліку були безрезультатними. Додала, що оскільки вона є новим власником квартири відповідач втратив право користування цією квартирою, тому що таке право було похідним від права власності попередніх власників.
 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду не подав відзиву на позовну заяву, відповідно і не надав доказів на спростування обставини, наведених у позовній заяві. Зокрема, відповідач не заперечував факту не проживання у спірній квартирі. Доказів на спростування доказів позивачки про не проживання в квартирі не подавав.
 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до суду лише з клопотанням про відкладення розгляду справи та з клопотанням про зупинення провадження у справі (а.с. 27-28, 38-40). В клопотанні про зупинення провадження відповідач, окрім іншого, зазначив, що після смерті його матері ОСОБА_3 , яка була власником спірної квартири, власниками цієї квартири стали її спадкоємці ОСОБА_1 (відповідач) та ОСОБА_5 (брат відповідача). 
 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідач є власником квартири на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки, як вже неодноразово зазначалося вище, єдиним власником квартири є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджується і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 06.07.2018, тобто на час подання позову.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме ст. 317, 321, 391 ЦК України, та встановивши, що відповідач не є членом сім`ї позивача, зареєстрований у спірній квартирі, але не проживає більше року, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року, постановленій  у справі №756/7087/19, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., АТ "Альфа -Банк" про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - залишено без розгляду.
Більше того, слід зазначити, що у відповідності до вимог статті 204 ЦПК України дійсність договору презюмується.
 
Так, положеннями ст. 204 ЦПК України закріплено презумпцію правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
 
Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню. 
 
Матеріали справи не містять доказів, що договір купівлі-продажу від 06.07.2018, на підставі якого позивачка набула у власність спірну квартиру, у визначеному законом порядку визнано недійсним.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є власником спірної квартири є безпідставними.
 
Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що є незаконною реєстрація права власності на спірну квартиру за позивачкою, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів.
 
До того ж, з матеріалів справи вбачається, що за клопотанням відповідача ухвалою Київського апеляційного суду від 29.10.2019 було зупинено апеляційне провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №756/7087/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , КП Главанської сільської ради "АБСОЛЮТ", приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (а.с. 123-125).
 
12.10.2021 до апеляційного суду надійшла завірена копія ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 02.06.2021 у справі №756/7087/19 про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 , у зв`язку з повторною неявкою позивача. Ухвала набрала законної сили.
 
Отже, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо незаконності набуття позивачкою права власності на спірну квартиру, а відтак такі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
 
При цьому, колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки, як вказувалося вище, з клопотанням про зупинення провадження у справі відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції і таке клопотання було задоволено.
 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач вказував, що виселення є неможливим без надання іншого житлового приміщення, оскільки спірна квартира була придбана не за рахунок кредитних коштів; діє мораторій щодо звернення стягнення на майно громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.
 
Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апеляційної скарги, оскільки позивачем не заявлено вимогу про виселення, крім того спір у даній справі не стосується правовідносин щодо переходу права власності на іпотечне майно в порядку спадкування. 
 
Так, з матеріалів вбачається, що позивачка звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є новим власником квартири на підставі договору-купівлі продажу, в якій зареєстрований відповідач, але не проживає більше року. Дані правовідносини, які виникли між сторонами, не є спором між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а відтак, до цих правовідносин не підлягають застосуванню положення щодо переходу права власності на іпотечне майно.
 
Доводи апеляційної скарги, що квартира є єдиним житлом відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в суді першої інстанції відповідач не доводив таких обставин і відповідно не надавав належних доказів на підтвердження цих обставин. Також, посилаючись в апеляційній скарзі на те, що спірна квартира є єдиним житлом, відповідач не зазначив доказів, які це підтверджують, та не надав таких доказів відповідно.
 
Доводи, викладені позивачем в позовній заяві, ОСОБА_1 в квартирі не проживає, відповідач не спростував.
 
Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №754/4727/16-ц є недоречним, оскільки касаційним судом переглядалася справа за скаргою на дії державного виконавця. Тобто, вирішувалося питання правомірності дій державного виконавця на стадії виконавчого провадження. Натомість, у даній справі між сторонами виник спір у цивільних відносинах щодо користування майном.
 
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права. 
 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, 
 
                                             П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повний текст постанови складено 01 лютого 2022 року.

Головуючий                                                                                                  О.Ф. Мазурик

 
Судді                                                                                                               О.В. Желепа

 
                                                                                                                    В.А. Кравець