ПОСТАНОВА 
Іменем України

25 січня 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/3757/18
провадження № 22-ц/4809/65/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л.; 
суддів    Дьомич Л.М., Письменного О.А. 
з участю секретаря Демешко Л.В.
Учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Данилюк Н.В.;
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Данилюк Надія Володимирівна на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2021 року, у складі головуючого судді Мохонько В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі – продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі – продажу недійсним.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому на праві власності належав цілий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказував, що 13.08.1992 він подарував ОСОБА_5 7/50 частки вказаного будинку з відповідною часткою надвірних будівель.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.
Після її смерті спадщину, до складу якої, зокрема увійшло 7/50 частки вказаного будинку, прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..
Зазначав, що звернувшись до обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації» за виготовленням технічної документації, йому стало відомо, що право власності ОСОБА_5 на 7/50 частки спірного будинку зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.1992, що підтверджується архівною довідкою № 44122 від 27.03.2018, в якій також невірно вказано прізвище ОСОБА_6 зазначено - « ОСОБА_7 ».
Посилався на те, що договір, укладений між ним та ОСОБА_5 не передбачав обов`язку вчиняти на його користь дію матеріального характеру та будь-яких коштів, у тому числі 626 крб., за договором купівлі-продажу будинку він не отримував, а тому оспорюваний правочин укладений внаслідок помилки.
Вважав, що між ними укладено договір дарування, а не договір купівлі –продажу.
Просив визнати договір купівлі продажу від 13.08.1992 , укладений між ним та ОСОБА_5 недійсним та зобов`язати відповідачів повернути 7/50 частки спірного житлового будинку.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
       Вказує на те, що спірний договір купівлі – продажу будинку був укладений внаслідок помилки, що має істотне значення, оскільки позивач вважав, що уклав договір дарування.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав. 
       Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на відсутність правових підстав для задоволення даного позову, вказавши на те, що відповідачі хоча і визнають даний позов, ні якого відношення до спірного майна не мають.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 1992 року державним нотаріусом другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Гордієнко Т.Є. було посвідчено договір купівлі-продажу.
Згідно вказаного договору ОСОБА_8 подарував ОСОБА_9 , яка прийняла в дар 7/50 частин будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , під номером вісімдесят сім. В користування обдарованої перейшла кімната 11,1 кв.м. Дар (частину будинку) сторони оцінили в сумі - 626 крб. (а.с. 6-7).
Договір підписано сторонами в присутності нотаріуса, особу сторін встановлено. Їх дієздатність, а також належність гр. ОСОБА_10 житлового будинку, що відчужується, перевірено.
14 серпня 1992 року вказаний договір дарування зареєстрований в Кіровоградському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується відбитком штампу на звороті договору (а.с. 7 зворот).        
Як вбачається із тексту спірного договору та із державної його реєстрації, між сторонами було укладено фактично договір дарування.
Тому, підстави для визнання його недійсним відсутні, з урахуванням законодавства чинного на той час.
Архівна довідка ОБТІ не змінює правової природи укладеного договору і не створює нового правочину, тобто додаткового обсягу прав та обов`язків сторін.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 - померла, про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 9). Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина. До першої Кіровоградської державної нотаріальної контори 20.08.2004 із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва звернулась сестра померлої - ОСОБА_11 . 
20.08.2004 ОСОБА_4 звернувся до першої Кіровоградської державної нотаріальної контори із заявою, про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 (а.с. 175).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_11 померла – ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа після її смерті не заводилася (а.с. 242, 243).
В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачі у даній справі мають відношення до 7/50 частини будинку за адресою АДРЕСА_1 , про що вказував і суд першої інстанції.
Тому, вимога про зобов`язання відповідачів про повернення позивачу спірної частини будинку є безпідставною.
Колегія суддів, вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову із правильним застосуванням норм матеріального права та з посиланням на те, що дані спірні правовідносини виникли у 1992 році, а тому регулюються ЦК УРСР 1963 року.
Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Данилюк Надія Володимирівна - залишити без задоволення. 
       Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2021 року – залишити без змін. 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       15.02.2022 – складено постанову.

Головуючий суддя                                                                               О.Л.Дуковський 
Судді                                                                                                       Л.М. Дьомич
                                                                                                      О.А. Письменний