ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 712/3783/20                                                Головуючий суддя І інстанції Семіряд І.В.
Апеляційне провадження № 33/818/437/22                                  Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року                                                         м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає АДРЕСА_1 ,
- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Постановою встановлено, що 17.04.2020 о 01-00 год. у м. Черкаси по вул. Надпільна 222/2 ОСОБА_1 керував мопедом Хонда, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків. Таким чином, ОСОБА_1   порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить судову постанову скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення або у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що працівники поліції, при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення, йому не роз`яснили, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, та фактично схилили його до відмови від проходження відповідного огляду, що підтверджується відомостями письмових пояснень свідка ОСОБА_2 . Апелянт також зазначає, що відеозапис з нагрудних камер поліцейських не є безперервним, а суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що у разі прийняття нової постанови судом апеляційної інстанції, провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент апеляційного розгляду строків, передбачених ст.38 КУпАП.

В судове засідання, яке призначалось судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 , який є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.07.2020 року, не з`явився, надавши 25.01.2022 року до Харківського апеляційного суду заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі, оскільки він не може з`явитися до суду апеляційної інстанції через поганий стан здоров`я.
Враховуючи наведене, а також дотримуючись вимог ст. 268 та ч.4 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі, з урахуванням апеляційних доводів, які зазначені в поданій апеляційній скарзі, та відомостей, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Отже, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в своїй скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.         
При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, апелянт не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків.
З огляду на це, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 376849 від 17.04.2020 року (а.с.1); письмових поясненнях свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.3, 4); на відеозаписі події від 17.04.2020 року, долучених до матеріалів справи (а.с.6).
Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 376849 від 17.04.2020 року (арк. 1) вбачається, що 17.04.2020 о 01-00 год. у м. Черкаси по вул. Надпільна 222/2 ОСОБА_1 керував мопедом Хонда, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків. 
       Ці обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд на місці або у закладі охорони здоров`я.
З відомостями цього протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис, в графі «Пояснення особи, яка притягається відповідальності, по суті порушення», та будь-яких зауважень щодо його змісту не подавав, а лише зазначив, що: «…Дуже поспішав…».
Належить врахувати, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством,  ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду адміністративної юрисдикції із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався зі скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, з метою ініціювання службової перевірки , хоча мав для цього достатньо часу.
Відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.
Будь-яких відомостей, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції при складанні протоколу стосовно ОСОБА_1 , оскарження їх дій або бездіяльності згідно чинного законодавства України, а саме в порядку КАС України, а також до відповідних правоохоронних органів, матеріали справи не містять, а отже суб`єктивні твердження апелянта з цього приводу є необґрунтованими.
Посилання ОСОБА_1 на те, що працівники схиляли його до відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не підтверджуються відомостями письмових доказів, долучених до матеріалів справи, та відеозапису з нагрудних камер працівників поліції. Відомості письмових пояснень ОСОБА_2 , які ОСОБА_1 долучив до своєї апеляційної скарги, також не містять відповідних відомостей, у зв`язку з чим апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою.
Разом з цим, вказані в протоколі обставини підтверджуються відомостями письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.3, 4), які було залучено працівниками поліції при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 376849 від 17.04.2020 року і в яких зазначено, що 14.04.2020 року в їх присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я, що  засвідчили особистими підписами (а.с.3, 4).
Апелянтом також не надано доказів про те, що вищезазначені свідки мають особисту зацікавленість щодо розгляду цієї справи чи мають намір обмовити ОСОБА_1 , а також він на заявляв в своїй апеляційній скарзі будь-яких клопотань щодо допиту свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 або ОСОБА_2 , який був разом з ОСОБА_1 на місці події від 17.04.2020 року.
З наявного в матеріалах провадження відеозапису з нагрудних камер працівників поліції (DSJX300106_CA0106) також вбачається, що працівники поліції в присутності двох свідків пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я, але останній відмовився від проходження такого огляду, посилаючись на те, що він дуже поспішає. Крім того, з відомостей цього відеозапису також вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено, що за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з чим і складався протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 376849 від 17.04.2020 року (а.с.6).
Отже, посилання ОСОБА_1 на те, що працівники поліції не роз`яснювали йому наслідки порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП також є суб`єктивними та безпідставними.
Надані стороною захисту суду апеляційної інстанції письмові пояснення свідка ОСОБА_2 від 23.07.2020 року (а.с.47) не спростовують та підтверджують відомості протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 376849 від 17.04.2020 року, письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також відомості відеозапису з нагрудних камер працівників поліції (DSJX300106_CA0106).
       Таким чином, доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено. Тому, апеляційний суд не може погодитись з апеляційними доводами апелянта, оскільки вони є суб`єктивними та необґрунтованими, а тому суд вважає, що в такий спосіб ОСОБА_1 намагається уникнути адміністративної відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандарт, лікарем закладу охорони здоров`я. Відповідно до п.7 цієї Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Відповідно до п.3 Розділу І цієї Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:
- запах алкоголю з порожнини рота;
- порушення координації рухів;
- порушення мови;
- виражене тремтіння пальців рук;
- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
- поведінка, що не відповідає обстановці.
       Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. 
       Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, але останній відмовився від проходження такого огляду в присутності двох свідків.
       З огляду на викладене, апеляційний суд об`єктивно не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.
 За таких обставин, з урахуванням відсутності відомостей про оскарження ОСОБА_1 дій представників поліції, в тому числі щодо схиляння до відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння або порушення безперервності проведення відеозапису, в порядку передбаченому чинним законодавством, а саме в порядку, визначеному КАС України, чи шляхом подачі відповідної скарги на такі дії до їх керівництва, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 376849 від 17.04.2020 року.
       Аналізуючи відомості, що є наявними в цьому провадженні про послідовність дій, стосовно події, що зафіксована у протоколі вбачається, що ОСОБА_1 17.04.2020 року о 01-00 годині у м. Черкаси по вул. Надпільна 222/2 ОСОБА_1 керував мопедом Хонда, державний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Drager та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року.
Апеляційний суд також критично відноситься до апеляційних доводів ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не надав йому можливості ознайомитися з матеріалами справи, оскільки ОСОБА_1 достеменно знав про складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення та про знаходження справи на розгляді у суді першої інстанції, але своєчасно до суду не з`явився та не ознайомився з матеріалами справи стосовно нього. Крім того, після надходження справи до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 також не ознайомлювався з матеріалами справи та не подавав відповідних клопотань, хоча мав для цього достатньо часу.
Посилання ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі на те, що фрагменти відеозапису із нагрудної камери працівника поліції мають між собою мають певний проміжок часу, що на думку апелянта свідчить про те, що працівники поліції під час проведення відеозйомки процедури складання адміністративного матеріалу порушили принцип безперервності її застосування, то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки в даному випадку відеозапис не є єдиним доказом по справі, який оцінюється в сукупності з іншими доказами. Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення.
Між тим, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
       Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з різних джерел, але узгоджуються між собою, та надав ним належну правову оцінку.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2020 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков