ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року	Львів	Справа № 380/5860/21 пров. № А/857/16626/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючої судді                         Судової-Хомюк Н.М.,  
суддів                                            Носа С.П., Сеника Р.П.,  

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року  у справі № 380/5860/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання  вчинити дії,-
суддя в 1-й інстанції –Лунь З.І.,
час ухвалення рішення – 22.07.2021 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                  В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (місце проживання:   АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській  області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ 13814885), в якому  просив суд:
«- зобов`язати відповідача внести в перерахунок позивача від 2014 року повний страховий стаж 36 років 9 місяців 15 днів (441 місяці) замість неповного стажу 31 рік 7 місяців 27 днів;
-           зобов`язати відповідача виплатити позивачу недоплачену частину пенсії».
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача щодо відмови позивачу внести зміни у проведенні перерахунку пенсії з 2014 року повний страховий стаж 36 років 9 місяців 15 днів (441 місяці) замість неповного стажу 31 рік 7 місяців 27 днів. Позивач вважає, що відповідач протиправно не врахував при призначенні йому пенсії в час навчання у ВУЗі перебування на табірних зборах у липні- серпні 1975. Також позивач вказує, що відповідач протиправно, при перерахунку пенсії, врахував стаж 31 рік 7 місяців 27 днів замість 36 років 6 місяців 5 днів.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року  у справі № 380/5860/21 позовні вимоги задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про включення до страхового стажу період його навчання на денній формі у Львівському ордена Леніна політехнічному інституті з 01.07.1975 по 31.08.1975 та періоду відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1975 по 30.09.1975 з урахуванням правової оцінки цих обставин, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржили позивач та відповідач, подавши на нього апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на помилку ПФУ при перерахунку пенсії щодо стажу. Просить рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року  у справі № 380/5860/21 в частині нарахування стажу залишити без змін та прийняти нове, яким зобов`язати відповідача внести в розрахунок нарахування пенсії з 2008 року повний страховий стаж.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в апеляційній скарзі вказує на  те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. Вважає, що наведені в рішенні суду посилання на постанови ЦВК СРСР 1930 року не відповідають чинному законодавству України. Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року у справі № 380/5860/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до переконання, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що перебування ОСОБА_1 на табірних зборах за направленням від Львівського політехнічного інституту у період липень-серпень 1975 та у відпустці у вересні є таким, що має ознаки одного із етапів навчання при здобутті вищої освіти в СРСР, відтак суд зауважує, що  період перебування позивача на табірних зборах охоплюється періодом його навчання у вищому навчальному закладі.
Водночас, як встановив суд першої інстанції, позивач звертався до відповідача із заявою від 22.02.2021, однак документів на підтвердження стажу, зокрема, витягу з наказу від 30.06.1975 №829-4-02 до цієї заяви не подав, то суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач повинен повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про включення до страхового стажу період його навчання на денній формі у Львівському ордена Леніна політехнічному інституті з 01.07.1975 по 31.08.1975 та періоду відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1975 по 30.09.1975 з урахуванням правової оцінки цих обставин, наданої судом у рішенні.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що з 04.07.2008 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та частини 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При призначенні пенсії у 2008 році ОСОБА_1 враховано страховий стаж 31 рік 7 місяців 27 днів та заробітну плату за період з 01.05.1979 р по 30.09.1980 р, 01.12.1980 по 30.06.1984; 01.07.2000 по 24.11.2000; 03.01.2001 по 29.10.2004; 03.03.2005 по 25.02.2006; 01.03.2007 по 11.06.2008 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати складав 1,79970.
Відповідно до розпорядження ГУ ПФ у Львівській області від 19.04.2019 при перерахунку пенсії ОСОБА_1 враховано страховий стаж 36 років 6 місяців 5 днів (а.с.3).
Відповідно до довідки Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України від 22.10.2019 №404/1/4469 (а.с.13), виданої ОСОБА_1 , його проінформовано, що згідно з витягом з наказу від 30.06.1975 №829-4-02 по Львівському ордена Леніна політехнічному інституту, ОСОБА_1 було направлено на табірні збори як студента стаціонарної форми навчання з виплатою стипендії на час перебування на зазначених зборах, відтак перебування на таких повинно бути зараховане до загального курсу навчання.
За змістом витягу з наказу від 30.06.1975 №829-4-02 встановлено, що ОСОБА_1 в червні 1975 закінчив інженерно-будівельний факультет та був направлений на табірні збори з (липень, серпень) з продовженням виплати стипендії на час перебування на зборах та наданням відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1975 до 30.09.1975.
22.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ у Львівській області із зверненням, у якому, зокрема, йшлося про зарахування до його страхового стажу періоду навчання у ВУЗі до 30.09.1975.
16.03.2021 ОСОБА_1  ГУ ПФ у Львівській області надало відповідь, що в матеріалах справи відсутні документи, які б слугували підставою для зарахування до його страхового стужу період навчання до 30.09.1975.
ОСОБА_1 не погодився з відмовою відповідача зарахувати до його страхового стажу період з липня по 30.09.1975, тому звернувся з цим позовом до суду. Також ОСОБА_1 вважає, що його страховий стаж має становити 36 років 9 місяців 15 днів, а не 31 рік 7 місяців 27 днів.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані  діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом №1058-IV; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
У відповідності до статті 1 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.
Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058-V страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-V страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 62 Закону України «про пенсійне забезпечення» (далі - Закон 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в Порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно пункту «е» статті 3 Закону №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.
Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 вищевказаного Закону до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 в червні 1975 закінчив інженерно-будівельний факультет та був направлений на табірні збори з (липень, серпень) з продовженням виплати стипендії на час перебування на зборах та наданням відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1975 до 30.09.1975.
Відтак, перебування ОСОБА_1 на табірних зборах відбувалося за направленням від інституту та було його обов`язком.
Відповідно до ст.ст.3-4, 62 Закону УРСР від 01.10.1974 «Про народну освіту», чинного на час навчання ОСОБА_1 у ВУЗі, забезпечення студентів стипендією було гарантією народної освіти, одним із її принципів та правом, яке мали студенти. Згідно з ч.2 ст.59 цього ж Закону для вдосконалення практичних навичок випускники вищих навчальних закладів проходять стажування за спеціальністю під керівництвом адміністрації відповідних підприємств, установ та організацій і під контролем вищих навчальних закладів. Таким чином, однією із ознак вищої освіти в СРСР було забезпечення студентів стипендією,  а також одним із її етапів було стажування після отримання диплому
Відповідно до п. 20 Постанови ЦВК СРСР №44, РНК СРСР №411 від 16.09.1930 року з наступними змінами «Про матеріальне забезпечення студентів вищих навчальних закладів, технікумів і робітфаків і про порядок направлення на роботу осіб, які закінчили вищі навчальні заклади і технікуми» особи, які закінчили вищі навчальні заклади і технікуми, до направлення на роботу отримують місячну відпустку; при цьому стипендіатам видається допомога в розмірі місячної стипендії. Ця допомога видається вищим навчальним закладом або технікумом за рахунок тої установи або підприємства, в яку направляється на роботу випускник.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що перебування ОСОБА_1 на табірних зборах за направленням від Львівського політехнічного інституту у період липень-серпень 1975 та у відпустці у вересні є таким, що має ознаки одного із етапів навчання при здобутті вищої освіти в СРСР, відтак суд зауважує, що  період перебування позивача на табірних зборах охоплюється періодом його навчання у вищому навчальному закладі.
Водночас, позивач звертався до відповідача із заявою від 22.02.2021, однак документів на підтвердження стажу, зокрема, витягу з наказу від 30.06.1975 №829-4-02 до цієї заяви не подав.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач повинен повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про включення до страхового стажу період його навчання на денній формі у Львівському ордена Леніна політехнічному інституті з 01.07.1975 по 31.08.1975 та періоду відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1975 по 30.09.1975.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному   дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем та відповідачем в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2021 року  у справі № 380/5860/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року