УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 675/1770/19
Провадження № 22-ц/4820/1453/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г. 

за участю учасників справи: представника ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» адвоката Чернова В.В., представника ТОВ «ХОСТЛЕНД» адвоката Каруна В.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» та товариства з обмеженою відповідальністю «ХОСТЛЕНД» на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 червня 2021 року (суддя Трасковський С.Л.) у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «ХОСТЛЕНД» про визнання недійсними договорів (правочинів) та скасування їх державної реєстрації,
в с т а н о в и в :
У серпні 2019 року ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що між ним та ОСОБА_2 було укладено строком на 15 років договори оренди належних останній земельних ділянок, зокрема, 21.11.2016 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:013:0302, 24.02.2017 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0180, 05.05.2017 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0687.
Однак, 04.07.2018 року – договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0687 та 23.07.2018 року договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:013:0302, 6822181300:03:015:0180 були розірвані. 
В подальшому, вказані земельні ділянки виступали предметом договорів оренди, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), укладених між власником земельних ділянок – ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД».
На думку позивача, виконавчий директор ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» Домбровський О.Р., діючи від імені позивача, не мав повноважень на розірвання договорів оренди землі та діяв з явним перевищенням наданих йому повноважень. 
Отже, укладені правочини про розірвання договорів оренди землі порушують речові права позивача, не відповідають вимогам закону та є недійсними в силу ст. ст. 203, 215 ЦК України. 
Як наслідок, є недійсними всі подальші укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД» договори щодо вказаних земельних ділянок.
У зв`язку з цим позивач, змінивши підстави позову та збільшивши позовні вимоги просив суд визнати зазначені договори (правочини, угоди) про розірвання договорів оренди землі, про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договори емфітевзису), угоди про розірвання договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, договори оренди земельної ділянки недійсними та скасувати їх державну реєстрацію, а також всі судові витрати у справі стягнути з відповідачів на користь ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА». 
Ухвалою суду від 29 травня 2020 року призначено судову почеркознавчу експертизу для з`ясування належності підпису у договорах про розірвання договорів оренди від 23.07.2018 саме ОСОБА_2 .
       Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 червня 2021 року позов ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» до ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД» задоволено частково.
Скасовано державну реєстрацію припинення речового права (права оренди) ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:013:0302, здійснену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.07.2018 року державним реєстратором КП «Бюро нерухомості «Поділля», індексний номер рішення: 42355086.
Визнано недійсним укладений 21.01.2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД» договір оренди землі щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:013:0302.
Скасовано державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) ТОВ «ХОСТЛЕНД» щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:013:0302, здійснену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.01.2020 року державним реєстратором Маківської сільської ради Маківської сільської ОТГ, номер запису про інше речове право: 35250724, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 50881048 від 29.01.2020 року.
Скасовано державну реєстрацію припинення речового права (права оренди) ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0180, здійснену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.07.2018 року державним реєстратором КП «Бюро нерухомості «Поділля», індексний номер рішення: 42355171.
Визнано недійсним укладений 21.01.2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД» договір оренди землі щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0180.
Скасовано державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) ТОВ «ХОСТЛЕНД» щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0180, здійснену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.01.2020 року державним реєстратором Маківської сільської ради Маківської сільської ОТГ, номер запису про інше речове право: 35250769, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 50881089 від 29.01.2020 року.
В іншій частині позову ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» до ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД» відмовлено.
В задоволенні позовних вимог ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» судовий збір в сумі 8046 грн.
Стягнуто з ТОВ «ХОСТЛЕНД» на користь ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» судовий збір в сумі 3842 грн.
Додатковим рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» судовий збір в сумі 131 грн. 38 коп.
Стягнуто з ТОВ «ХОСТЛЕНД» на користь ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» судовий збір в сумі 131 грн. 38 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду від 25 червня 2021 року ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а саме: відмови у визнанні недійсної угоди від 04.07.2018 про розірвання договору оренди землі від 05.05.2017 та скасуванні її державної реєстрації; відмови у визнанні недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 01.11.2018 та скасуванні її державної реєстрації, та ухвалити нове рішення у цій частині, яким позовні вимоги задовольнити, усі судові витрати стягнути на користь позивача.
Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно досліджено докази та надана їм оцінка, порушено норми матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що укладаючи правочини з відповідачем ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок, виконавчий директор ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» Домбровський О.Р. не мав жодних повноважень на розірвання договору оренди, укладаючи та підписуючи такі угоди діяв всупереч інтересам та волі позивача, та у своїх власних інтересах, тому такий правочин не відповідає вимогам закону та є недійсним.
Укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» договори про розірвання договорів оренди землі не були підписані відповідачем ОСОБА_2 , підпис в них вчинено іншою особою, що було підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи від 04.03.2021.
В ході розгляду справи витребовувався оспорюваний договір від 04.07.2018 про розірвання договору оренди землі від 05.05.2017 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0687, однак, з відповіді, що надійшла, стало відомо, що такий документ в органі, що здійснив його державну реєстрацію, відсутній.
Судом першої інстанції не надано оцінки і тим обставинам, що договори не були надані самою ОСОБА_2 (як однією із його сторін) на підтвердження своїх тверджень про підписання договорів. 
Позиція ОСОБА_2 щодо того, що через систематичну невиплату орендарем плати за користування земельними ділянками за її ініціативою такі договори оренди були розірвані, в ході судового розгляду будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджена. 
Крім того, місцевим судом не враховано, що ОСОБА_2 діяла недобросовісно, оскільки не брала участі в укладанні оспорюваних правочинів, якими припинено орендні правовідносини для ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА», а отже не підписувала особисто і додаткову угоду від 04.07.2018 про розірвання договору оренди землі від 05.05.2017 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0687.
ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» не погоджується з висновками суду про те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі.
Не погоджуючись з рішенням суду від 25 червня 2021 року ТОВ «ХОСТЛЕНД» в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині, якій суд задовольнив позовні вимоги та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Вважає вказане рішення незаконним, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що власник земельних ділянок ОСОБА_2 суду повідомила, що вона підписувала договори від 23.07.2018 про розірвання договорів оренди належних їй земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:013:0302 та 6822181300:03:015:0180, що в повній мірі відповідало її волевиявленню.
Поясненнями ОСОБА_2 на наявними в матеріалах справи доказами також встановлено, що після укладення спірних договорів від 23.07.2018 про розірвання вказаних вище договорів оренди земельних ділянок вона особисто уклала з ТОВ «ХОСТЛЕНД» договори емфітевзису вказаних земельних ділянок. Укладення таких договорів та державна реєстрація на їх підставі відповідних прав було б неможливим без розуміння ОСОБА_2 того, що нею не припинено шляхом розірвання первинно укладених з ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» договорів оренди належних їй земельних ділянок.
Крім того, у 2018-2019 роках ОСОБА_2 отримувала від ТОВ «ХОСТЛЕНД» плату за користування цими земельними ділянками, що стверджується відповідними письмовими розписками останньої.
ТОВ «ХОСТЛЕНД» вважає, що суд першої інстанції не оцінив усі наявні у справі докази у взаємозв`язку та безпідставно взяв за основу виключно висновок експерта, відхиливши при цьому пояснення самої ОСОБА_2 .
Непідписання ОСОБА_2 тих екземплярів договорів від 23.07.2018 про розірвання договорів оренди, які були надані для проведення експертизи саме позивачем, не свідчить про непідписання нею інших екземплярів цих же договорів.
У відзивах на апеляційну скаргу ТОВ «ХОСТЛЕНД» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять його апеляційну скаргу задовольнити повністю як обґрунтовану.
Зазначають, що ОСОБА_2 заперечувала проти призначення судом експертизи, вважаючи це затягуванням справи та таким, що не має жодного відношення до встановлення фактичних обставин справи.
Відповідачі погоджуються з доводами ТОВ «ХОСТЛЕНД», що суд не взяв до уваги твердження ОСОБА_2 , що договори підписані саме нею, тоді як для проведення експертного дослідження позивачем надано підроблені примірники договорів.
У відзивах на апеляційну скаргу ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначають, що ОСОБА_2 не було відомо та не могло бути відомо, що директор позивача ОСОБА_1 не мав повноважень на підписання правочинів щодо розірвання договорів оренди землі, оскільки укладала вона ці договори безпосередньо з ОСОБА_1 , знаючи, що він є директором ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» та при вирішенні будь-яких питань щодо укладення договорів оренди, внесення до них змін, порядку виплати орендної плати, а також щодо розірвання договорів оренди зверталась саме до ОСОБА_1 .
Крім того, відповідачі вважають, що позивач схвалив розірвання договорів оренди, оскільки у строки, встановлені договорами, орендну плату ОСОБА_2 не виплачував, звільнив земельну ділянку та нею користувались безпосередньо треті особи.
На момент підписання договорів про розірвання договорів оренди ОСОБА_1 діяв на підставі довіреності №6 від 12.03.2018, виданої на його ім`я директором позивача – ОСОБА_3 , у редакції, що містила відомості про уповноваження ОСОБА_1 на вчинення ряду дій від імені директора товариства, в тому числі, й щодо укладення та розірвання договорів оренди. Позивач, в свою чергу, не надав суду іншої довіреності, в якій начебто повноваження на розірвання договорів оренди землі були відсутні. Даних, що довіреність в судовому порядку була оскаржена, немає.
Позивачу було достеменно відомо про розірвання договорів оренди землі, та було схвалено їх розірвання шляхом проставлення печатки позивача на примірниках договорів про розірвання договору оренди землі від 23.07.2018, оскільки така печатка була у виключному віданні ОСОБА_3 .
Крім того, додатковою обставиною на підтвердження схвалення правочинів щодо розірвання договорів оренди землі є також відбиток печатки позивача (ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА») на спірних правочинах, який дає змогу ідентифікувати позивача.
Судом вірно зазначено, що ОСОБА_1 не може бути відповідачем у даній справі.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ХОСТЛЕНД» ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» зазначає, що всупереч твердженням ОСОБА_2 про підписання нею договорів від 23.07.2018 про розірвання договорів оренди належних їй земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:013:0302 та 6822181300:03:015:0180, товариство зазначає, що її твердження спростовуються висновком судової почеркознавчої експертизи, з якого вбачається, що підписи у договорах виконані не самою ОСОБА_2 , а іншою особою. При цьому висновок експертизи ані ТОВ «ХОСТЛЕНД», ані ОСОБА_2 не спростований.
Надані позивачем екземпляри договорів є з числа тих екземплярів, на підставі яких державним реєстратором було прийнято рішення про припинення права ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» на оренду належних ОСОБА_2 земельних ділянок.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, відзивами на них, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 належать на праві власності земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровими номерами 6822181300:03:013:0302, 6822181300:03:015:0180, 6822181300:03:015:0687, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а. с. 67-75).
Між ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 було укладено наступні договори: 
-21.11.2016 року договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_2 передала позивачу в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер 6822181300:03:013:0302, площею 1,45 га строком на 15 років. Пунктом 37 договору передбачено право сторін на дострокове його розірвання за взаємною згодою (т. 1 а. с. 58-59);
-24.02.2017 року договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_2 передала позивачу в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер 6822181300:03:015:0180, площею 1,4669 га строком на 15 років. Пунктом 33 договору передбачено право сторін на дострокове його розірвання за взаємною згодою (т. 1 а. с. 61-62);
-05.05.2017 року договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_2 передала позивачу в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер 6822181300:03:015:0687, площею 1,4333 га строком на 15 років. Пунктом 33 договору передбачено право сторін на дострокове його розірвання за взаємною згодою (т. 1 а. с. 64-65).
Від імені ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» зазначені договори підписано директором Домбровським О.Р.
Право оренди товариства «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» було зареєстровано у встановленому законом порядку.
Надалі, щодо вказаних земельних ділянок було укладено наступні договори, які позивач просить визнати недійсними та скасувати їх державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Так, 23.07.2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» в особі директора Домбровського О.Р. укладено договір про розірвання договору оренди землі від 21.11.2016 року, укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:013:0302. Припинення права оренди було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.07.2018 року, індексний номер рішення 42355086 (т. 1 а. с. 206).
В подальшому, щодо цієї ж земельної ділянки між ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД» було укладено ряд договорів, зокрема:
-договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 30.08.2018 року. Речове право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.11.2018 року, індексний номер рішення 44176381 (т. 1 а. с. 208-211);
- угода від 16.01.2019 року про розірвання договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 30.08.2018 року. Припинення речового права зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.02.2019 року, індексний номер рішення 45630595 (т. 1 а. с. 215);
- договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 20.01.2019 року. Речове право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.02.2019 року, індексний номер рішення 45630957 (т. 1 а. с. 219-222);
- договір оренди землі від 21.01.2020 року. Речове право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.01.2020 року, індексний номер рішення 50881048 (т. 2 а. с. 192-195).
23.07.2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» в особі директора Домбровського О.Р. укладено договір про розірвання договору оренди землі від 24.02.2017 року, укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0180. Припинення права оренди було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.07.2018 року, індексний номер рішення 42355171 (т. 2 а. с. 27).
В подальшому, щодо цієї ж земельної ділянки між ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД» було укладено ряд договорів, зокрема:
- договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 30.08.2018 року. Речове право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.11.2018 року, індексний номер рішення 44176643 (т. 1 а. с. 227-230);
- угода від 16.01.2019 року про розірвання договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 30.08.2018 року. Припинення речового права зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.02.2019 року, індексний номер рішення 45629430 (т. 1 а. с. 217);
- договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 20.01.2019 року. Речове право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.02.2019 року, індексний номер рішення 45629861 (т. 1 а. с. 237-240);
- договір оренди землі від 21.01.2020 року. Речове право орендаря зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.01.2020 року, індексний номер рішення 50881089 (т. 2 а. с. 165-168).
04.07.2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» в особі директора Домбровського О.Р. укладено договір про розірвання договору оренди землі від 05.05.2017 року, укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0687. Припинення речового права позивача зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.10.2018 року, індексний номер рішення 43458046 (т. 1 а. с. 242).
01.11.2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД» було укладено договір про право користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6822181300:03:015:0687 для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Речове право товариства «ХОСТЛЕНД» зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.11.2018 року, індексний номер рішення 44121746 (т. 2 а. с. 2-5).
Зазначені обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні копіями зазначених договорів та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи №3659/3660/20-26 від 04.03.2021 року підписи у договорі про розірвання договору оренди від 23.07.2018 року, укладеному між ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0180, а також у договорі про розірвання договору оренди від 23.07.2018 року, укладеному між ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:013:0302, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів, але не самою ОСОБА_2 , а іншою особою із наслідуванням якогось підпису ОСОБА_2 (т. 3 а. с. 55-63).
Так, між ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД» укладено та є чинними на час розгляду справи договір оренди землі, підписаний ними 21.01.2020 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:013:0302, та договір оренди землі від 21.01.2020 року з приводу платного строкового користування товариством «ХОСТЛЕНД» земельною ділянкою із кадастровим номером 6822181300:03:015:0180 (т. 2 а. с. 165-168, 192-195). 
Зазначені договори оренди земельної ділянки від 21.01.2020 року укладено між ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД» в період дії чинних договорів оренди землі щодо тих самих земельних ділянок, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» 21.11.2016 року та 24.02.2017 року.
Як вбачається із матеріалів справи, наказом директора ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» ОСОБА_4 №7 від 01 липня 2011 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду виконавчого директора (копія трудового договору – т. 1 а. с. 52-55).
Укладений між ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» та ОСОБА_1 01.08.2011 року трудовий договір №4 та Додаток 1 до цього договору не містять будь-яких даних щодо наявності у останнього повноважень на вчинення від імені юридичної особи правочинів про розірвання договорів оренди землі. 
Зі змісту витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1003609403 від 13.02.2018 року вбачається, що станом на день укладення оспорюваних правочинів про припинення договорів оренди землі від 04.07.2018 року та 23.07.2018 року керівником та підписантом ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» був лише Смітс Ван Оуен Йонкір Дірк Ян Теодор (т. 1 а. с. 47-50). Відомості про ОСОБА_1 у вказаному витягу відсутні.
Також позивач, посилаючись на вказані обставини, зазначає, що ОСОБА_1 не був уповноважений від імені товариства «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» на підписання угод про розірвання договорів оренди на підставі довіреності. В підтвердження своєї позиції до позову ним долучено копію довіреності №6 від 12.03.2018 року, якою такі повноваження ОСОБА_1 не надані (т. 1 а. с. 57).
На противагу вказаним твердженням, представником ОСОБА_1 адвокатом Домбровською І.О. надано суду копії довіреності №6 від 12.03.2018 року, отримані нею на адвокатський запит у Борисівській сільській раді Ізяславського району Хмельницької області, ТОВ «Мінералагро», ТОВ «Попільнянський комбікормовий завод», у п.6 яких ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» уповноважила Домбровського О.Р. укладати / розривати від імені директора товариства договори оренди землі, визначати та погоджувати їх умови та підписувати такі договори (т. 1 а. с. 142).
Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що договір від 23.07.2018 року про розірвання договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» 21.11.2016 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:013:0302, та договір від 23.07.2018 року про розірвання договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» 24.02.2017 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6822181300:03:015:0180, є неукладеними, а тому не можуть бути визнані судом недійсними. Твердження відповідача ОСОБА_2 , викладене у відзиві, про її особисте волевиявлення та укладення вказаних договорів про розірвання договорів оренди спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи №3659/3660/20-26 від 04.03.2021 року, а тому відхиляються судом.
Для відновлення прав позивача на оренду земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:013:0302 та 6822181300:03:015:0180, суд скасував державну реєстрацію припинення його речового права щодо вказаних земельних ділянок у зв`язку із тою обставиною, що угоди від 23.07.2018 року про розірвання договорів оренди землі від 21.11.2016 року та 24.02.2017 року є неукладеними, а тому не могли бути підставою для проведення відповідних реєстраційних дій.
Зазначене відповідає приписам ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень».
Враховуючи положення ч.1 ст.203 ЦК України, укладення будь-якого іншого договору користування відносно цієї ж земельної ділянки без розірвання діючого договору оренди суперечить закону.
Внаслідок цього підлягає скасуванню і державна реєстрація права оренди ТОВ «ХОСТЛЕНД» щодо вказаних земельних ділянок, здійснена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання недійсними перелічених договорів та скасування їх державної реєстрації не є ефективним, адже жодним чином не сприятиме відновленню будь-яких його прав та інтересів, в тому числі права користування земельними ділянками, тобто не потягне для ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» будь-яких правових наслідків, адже такі договори припинені сторонами шляхом їх розірвання або виконання, тобто не є діючими.
Тому в цій частині позовних вимог суд відмовив.
Водночас, що стосується належної ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0687, то позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 не підписувала договір від 04.07.2018 року про розірвання договору оренди землі від 05.05.2017 року, укладеного між нею та ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА», про що стверджується позивачем в заявах по суті справи. Клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи з цього питання представником позивача не заявлялось, а тому у суду відсутні підстави вважати його неукладеним, а як наслідок, визнавати недійсним з цих підстав, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД» 01.11.2018 року договір про право користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6822181300:03:015:0687 для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та скасовувати їх державну реєстрацію.
Укладений між ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» та ОСОБА_1 01.08.2011 року трудовий договір №4 та Додаток 1 до цього договору не містять будь-яких даних щодо наявності у останнього повноважень на вчинення від імені юридичної особи правочинів про розірвання договорів оренди землі. 
Оскільки представником позивача, а також відповідачем ОСОБА_1 та його представником так і не надано на вимогу суду оригінали зазначених довіреностей №6 від 12.03.2018 року, які хоч і мають однаковий номер та дату видачу, але відрізняються за змістом та обсягом визначених повноважень повіреного, і сторони мають сумнів щодо їх відповідності оригіналам, копії таких документів не можуть підтвердити факт наявності чи відсутності у ОСОБА_1 повноважень на укладення оспорюваних правочинів про розірвання договорів оренди, а тому згідно вимог ч.6 ст.95 ЦПК України не беруться судом до уваги.
Суд не взяв до уваги як доказ підписання директором ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» Смітсом Ван Оуен Йонкір Дірк Ян Теодором довіреності №6 від 12.03.2018 року в редакції, наданій представником ОСОБА_1 , висновок спеціаліста-криміналіста від 09.10.2019 року, так як зроблені в ньому висновки є лише ймовірністю, його автор ОСОБА_5 не є атестованим експертом та не включений до відповідного реєстру судових експертів, а тому діяв як спеціаліст. 
Таким чином, у справі відсутні докази про те, що виконавчий директор Домбровський О.Р., діючи від імені ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА», уклав 04.07.2018 року та 23.07.2018 року із ОСОБА_2 угоди про припинення договорів оренди землі щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:013:0302, 6822181300:03:015:0180, 6822181300:03:015:0687, маючи на це відповідні повноваження.
Водночас, докази у справі свідчать про те, що ОСОБА_2 не знала і за всіма обставинами не могла знати про відсутність у виконавчого директора Домбровського О.Р. повноважень на розірвання договорів оренди землі.
При цьому в поведінці ОСОБА_2 відсутні ознаки недобросовісності та нерозумності. Так, достеменно знаючи, що за змістом договорів оренди землі від 21.11.2016 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:013:0302, від 24.02.2017 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0180 та від 05.05.2017 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0687, укладених з нею, від імені ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» діяв директор Домбровський О.Р., в ОСОБА_2 не могло виникнути обґрунтованих сумнівів у тому, що ця ж особа не має повноважень на розірвання таких договорів оренди землі.
Таким чином, з тих підстав, що виконавчий директор ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» Домбровський О.Р., діючи від імені позивача, не мав повноважень на розірвання договорів оренди землі та діяв з явним перевищенням наданих йому повноважень, позов не підлягає задоволенню.
Що стосується вимог позивача про визнання недійсними з цих же підстав договорів, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «ХОСТЛЕНД» щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:013:0302, 6822181300:03:015:0180, 6822181300:03:015:0687 та скасування їх державної реєстрації, то такі вимоги по суті позову є похідними від вимог про визнання недійсними угод про розірвання договорів оренди землі, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА», тому вони також до задоволення не підлягають за наведених вище обставин.
Позивач звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорів, сторонами яких є ОСОБА_2 , ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» та ТОВ «ХОСТЛЕНД». ОСОБА_1 не діяв як сторона угод про розірвання договорів оренди землі, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА», а вчиняв дії від імені останнього.
Позивач у даній справі не пред`являв вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування будь-яких збитків, завданих, на думку позивача, товариству внаслідок вчинення дій з перевищенням повноважень.
Таким чином, у спірних правовідносинах, що є предметом розгляду даної справи, ОСОБА_1 є неналежним відповідачем.
       З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Так, відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, у двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети. Породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
За ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч.1 ст.215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
До таких висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.06.2020 року по справі №145/2047/16-ц.
За змістом ст.ст.15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. 
Статтями 125, 126 Земельного кодексу України встановлено, що право користування земельною ділянкою, відповідно і припинення цього права, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. 
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.
Абзацом 1 частини 3 статті 26 вказаного Закону встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».
Положеннями ч.4 ст.124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 Земельного кодексу України).
Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
За змістом ч.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до п.«в» ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.
Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до положень ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Так, згідно ч.ч.1, 2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України).
Цивільні права та інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права та інтересу позивача. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст. 80 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Частинами першою та третьою статті 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.
Таким чином закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані товариству збитки.
Водночас, сам лише факт вчинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсним договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.
Частина 3 статті 92 встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі її повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.
Разом з тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.
Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах з юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема необхідно встановити, чи виконала третя особа свої обов`язки за договором, у який спосіб у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором майном, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у від 13.03.2017 року у справі №6-147цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №668/13907/13-ц, у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №675/3131/18.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта.
Висновок спеціаліста не може бути доказом у справі та не підміняє собою висновок експерта.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.
Посилання ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА», що укладаючи правочини з відповідачем ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок, виконавчий директор ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» Домбровський О.Р. не мав жодних повноважень на розірвання договору оренди, укладаючи та підписуючи такі угоди діяв всупереч інтересам та волі позивача, та у своїх власних інтересах, тому такий правочин не відповідає вимогам закону та є недійсним не знайшло свого підтвердження в судових засіданнях.
Не впливає на правильність рішення суду першої інстанції, посилання апелянта, що судом першої інстанції не надано оцінки і тим обставинам, що договори не були надані самою ОСОБА_2 (як однією із його сторін) на підтвердження своїх тверджень про підписання договорів. 
Позиція ОСОБА_2 щодо того, що через систематичну невиплату орендарем плати за користування земельними ділянками за її ініціативою такі договори оренди були розірвані, в ході судового розгляду будь-якими належними та допустимими доказами не підтверджена не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. 
Матеріали справи спростовують посилання апелянта, що місцевим судом не враховано, що ОСОБА_2 діяла недобросовісно, оскільки не брала участі в укладанні оспорюваних правочинів, якими припинено орендні правовідносини для ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА», а отже не підписувала особисто і додаткову угоду від 04.07.2018 про розірвання договору оренди землі від 05.05.2017 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6822181300:03:015:0687.
ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» не надало доказів на підтвердження свого посилання, щодо незгоди з висновками суду, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі.
Посилання ТОВ «ХОСТЛЕНД», що власник земельних ділянок ОСОБА_2 суду повідомила, що вона підписувала договори від 23.07.2018 про розірвання договорів оренди належних їй земельних ділянок з кадастровими номерами 6822181300:03:013:0302 та 6822181300:03:015:0180, що в повній мірі відповідало її волевиявленню, не спростовує висновків суду.
Матеріали справи не містять допустимих доказів підтвердження твердження ТОВ «ХОСТЛЕНД», що укладення ОСОБА_2 з товариством договорів емфітевзису вказаних земельних ділянок та державна реєстрація на їх підставі відповідних прав було б неможливим без розуміння ОСОБА_2 того, що нею не припинено шляхом розірвання первинно укладених з ТОВ «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» договорів оренди належних їй земельних ділянок, що отримання ОСОБА_2 у 2018-2019 роках від ТОВ «ХОСТЛЕНД» плати за користування цими земельними ділянками спростовує висновки суду. Рішення суду повинно ґрунтуватись на належних та допустимих доказах, які товариство не надало, а не на припущеннях. 
Необґрунтованим є посилання ТОВ «ХОСТЛЕНД», що суд першої інстанції не оцінив усі наявні у справі докази у взаємозв`язку та безпідставно взяв за основу виключно висновок експерта, відхиливши при цьому пояснення самої ОСОБА_2 . Судом досліджено всі наявні в матеріалах справи докази. Висновки ґрунтуються на зазначених доказах. ТОВ «ХОСТЛЕНД» не надало допустимих і належних доказів на спростування висновків суду.
Посилання апелянта, не підписання ОСОБА_2 тих екземплярів договорів від 23.07.2018 про розірвання договорів оренди, які були надані для проведення експертизи саме позивачем, не свідчить про не підписання нею інших екземплярів цих же договорів, є припущенням. Товариство не було позбавлене можливості провести експертизу решти договорів, на які воно посилається.
Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про їх обґрунтованість, а стосуються переоцінки доказів.
Доводи апеляційних скарг, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
       Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ФАРМГЕЙТ УКРАЇНА» та товариства з обмеженою відповідальністю «ХОСТЛЕНД» залишити без задоволення.
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 28 грудня 2021 року.

 
Судді А.В. Купельський 

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк