Справа № 163/494/20  Провадження №33/802/7/22 	Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С. 	
Категорія:ч.6 ст. 481 МК України 	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, щодо якої складено протокол –  ОСОБА_1 та його захисника Вязанкіної Н.П., перекладача Бахрова Натіса (в режимі відеоконференції), представника митниці Пікалюка М.С., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол –  ОСОБА_2 адвоката – Вязанкіної Наталії Петрівни, на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 22 червня 2020 року, 

В С Т А Н О В И В:
Даною постановою судді ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Турецької Республіки, що постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає по АДРЕСА_2 , непрацюючого, закордонний паспорт НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору.
Оскаржуваною постановою судді ОСОБА_4 визнано винним в тому, що він 02.06.2017 року через митний пост "Нові Яриловичі" Чернігівської митниці ДФС увіз автомобіль "Рено", литовський номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , в режимі тимчасового ввезення в Україну на строк до 02.06.2018 року, перевищив строк тимчасового ввезення цього транспортного засобу особистого користування більше ніж на 30 діб, що виявлено 29.01.2020 року на митному посту "Ягодин" Волинської митниці Держмитслужби, чим вчинив правопорушення, передбачене за ч.6 ст.481 МК України.
У поданій апеляційній скарзі захисник просить постанову судді щодо свого клієнта скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Вважає постанову судді незаконною та необґрунтованою, оскільки її висновки не відповідають фактичним обставинам справи.
Посилається на порушення судом права на захист ОСОБА_4 , який є громадянином Турецької Республіки, адже останньому митницею не було залучено перекладача, а суд не звернувши уваги на таке процесуальне порушення прав провів розгляд матеріалів, визнавши винним дану особу, при тому судове засідання відбулось за відсутності ОСОБА_4 , що на думку захисника, є безумовною підставою для скасування постанови суду.
Крім того, стверджує, що належні і допустимі докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, в матеріалах справи відсутні.
Адвокат просить взяти до уваги те, що причиною невиконання свого зобов`язання клієнтом про вивезення автомобіля стала його поломка та викрадення реєстраційних документів.
Крім того, звертає увагу, що санкція ст. 481 МК України, починаючи з 19.06.2015 змінювалась, мала інші частини. Оскільки ч.6 ст. 481 МК України передбачає відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більш ніж на 30 днів, а також втрата цих транспортних засобів, у тому числі їх розкомплектування, то дана норма не має зворотної дії в часі. Беручи до уваги те, що ч.6 ст. 481 МК України набула чинності 22.08.2019, ОСОБА_4 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, оскільки згідно ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавались законом як правопорушення.
Водночас, ОСОБА_4 та його захисник Вязанкіна Н.П. подали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, так як вважають його пропущеним з поважних на те причин.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши особу, щодо якої складено протокол –  ОСОБА_4 та його захисника Вязанкіну Н.П., які підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, представника митниці Пікалюка М.С., який заперечував доводи апеляційної скарги та просив залишити постанову судді без зміни, доходжу висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з таких підстав.
Так, враховуючи, що ОСОБА_4 не був присутній під час розгляду справи щодо нього в суді першої інстанції, даних про отримання ним копії постанови від 22 червня 2020 року при справі немає, таким чином, виходячи з принципу доступу до правосуддя, який випливає з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, строк на апеляційне оскарження постанови суду слід поновити, відтак, суд вважає за необхідне прийняти подану захисником особи, щодо якої складено протокол –  ОСОБА_4 адвокатом – Вязанкіною Н.П., апеляційну скаргу до розгляду.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Висновки судді про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку та належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні передбаченого ч.6 ст.481 МК України правопорушення повністю стверджена матеріалами справи: протоколом про порушення митних правил, витягом з модуля "Диспетчер зони митного контролю та Пасажирського пункту пропуску" програмного комплексу АСМО "Інспектор", письмовими поясненнями порушника, службовою запискою.
Згідно з ст.103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.
Відповідно до ч.1 ст.380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.
Відповідно до ч.1 ст.460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Матеріалами справи не підтверджено обставин, що об`єктивно та відповідно до закону перешкоджали б ОСОБА_4 виконати зобов`язання реекспорту транспортного засобу.
В судовому засіданні апеляційного суду ні ОСОБА_4 , ні його захисником Вязанкіною Н.П. не надано доказів на підтвердження їх мотивів щодо обставин несправності автомобіля та крадіжки документів про його реєстрацію.
Не надано також доказів, що про існування таких обставини ОСОБА_4 повідомляв митний орган, як цього вимагають зазначені норми МК України.
Зазначене свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні передбаченого ч.6 ст.481 МК України правопорушення і відсутність підстав для звільнення його від відповідальності.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ч.6 ст. 481 МК України набула чинності 22.08.2019, і ОСОБА_4 не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, були предметом розгляду в місцевому суді і правильно визнані необґрунтованими.
Закон від 08.11.2018 № 2612-VIII опублікований в газеті "Голос України" 24.11.2018 і набрав чинності з наступного дня. При цьому зміни до ст.481 МК України вступали в дію через 180 днів з дня, наступного за днем опублікування.
Законом від 16.05.2019 № 2725-VIII строк набрання чинності таких змін збільшено до 270 днів, тому редакція ч.6 ст.481 МК України є чинною з 22.08.2019.
Строк зворотного вивезення транспортного засобу за обставинами цієї справи збіг 02.06.2018, а з 03.06.2018 почалась бездіяльність ОСОБА_4 щодо виконання обов`язку вивезення автомобіля за межі митної території України, яка тим самим утворює триваюче правопорушення.
Моментом закінчення триваючого правопорушення є його припинення винною особою або виявлення компетентним органом.
На момент свого початку протиправна бездіяльність строком понад 10 діб тягнула відповідальність за редакцією ч.3 ст.481 МК України, яка передбачала стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Незважаючи на прийняття і набрання чинності законом, який диференціював перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів і посилював відповідальність в залежності від конкретного строку перевищення, ОСОБА_4 до часу складення протоколу 29.01.2020 своє зобов`язання не виконав і продовжував протиправну бездіяльність.
Отже, триваюче правопорушення, вчинене ОСОБА_4 було виявлено 29.01.2020 і таким чином вказана дата є моментом закінчення триваючого правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вчинене ОСОБА_4 триваюче правопорушення, яке виявлене на час дії нового закону, слід кваліфікувати за ч.6 ст.481 МК України.
Таким чином, беручи до уваги доведеність вини порушника, передбачену законом санкцію та відсутність відомостей про місцезнаходження транспортного засобу, стягнення на ОСОБА_4 правильно накладено у вигляді штрафу в розмірі 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень.
Посилання захисника при апеляційному розгляді справи на неповідомлення ОСОБА_4 про час і місце розгляду справи та порушення його права на захист із-за того, що він не володіє українською мовою, спростовуються зокрема і повідомленнями суду, які скеровувалися на адресу тимчасового проживання (а.с. 19,21), яка вказана безпосередньо і в апеляційній скарзі, та власноручно написаному поясненні щодо обставин вчинення правопорушення (а.с. 5), в яких ОСОБА_4 вказав на причини невиконання зобов`язання про зворотне вивезення автомобіля - пошкодження транспортного засобу і викрадення документів про його реєстрацію, що в свою чергу спростовує доводи захисника, що останній взагалі не розумів причин його затримання та оформлення щодо нього протоколу.
Крім того, для встановлення наявності форс мажорних обставин, які перешкодили ОСОБА_4 вивезти за межі митної території України зазначений транспортний засіб, належних та допустимих доказів стороною захисту не надано.
Таким чином, постанова судді є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не знаходить.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) та його захиснику Вязанкіній Наталії Петрівні строк на оскарження постанови Любомльського районного суду Волинської області від 22 червня 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол –  ОСОБА_2 адвоката – Вязанкіної Наталії Петрівни, залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 22 червня 2020 щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя
Волинського апеляційного суду В.А. Подолюк