Справа № 309/3428/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        08 лютого 2022 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого – судді Фазикош Г. В. 
суддів Джуги С. Д., Бисаги Т. Ю. 

з участю секретаря Кекерчень М. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Габор Ярослава Іванівна, на рішення Хустського районного суду від 09 липня 2020 року в частині вимоги про визначення місця проживання дітей, ухвалене суддею Сідей Я. Я., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Свої вимоги мотивувала тим, що 29 липня 2003 року між сторонами було укладено шлюб, про що у книзі реєстрації актів про одруження у виконкомі Олександрівської сільської ради Хустського району зроблено запис за № 13 від 29 липня 2003 року. 

Від даного шлюбу у сторін є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю.

Позивачка зазначає, що відносини подружжя зайшли у глухий кут, виходу з якого сторони знайти не можуть. Подружнє життя стало важким тягарем, втрачено будь-які почуття один до одного. Часті сварки призвели до втрати поваги у подружжя, внаслідок чого вони не підтримують сімейних відносин. Причиною негативних змін у родині стала разюча різниця поглядів на життя та характерів, що стало передумовою виникнення серйозних конфліктів.

Позивачка вважає розірвання шлюбу необхідним, оскільки не може надалі перебувати у шлюбі з людиною, з якою не має родини і жодних відносин. Діти не мають можливості відчувати справжнього благополуччя та затишку через неможливість створення справжньої родини, і таким чином, позбавлені можливості мати повноцінну сімю і виховання.

Подальше існування даного шлюбу згубно впливає як на сторони спору, так і на дітей, суперечить інтересам один одного. Вжиття заходів примирення не виправить ситуацію, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення в минулому не принесли жодних результатів. Спору про поділ майна немає. Дітей слід залишити проживати разом з матір`ю.

У зв`язку з цим позивачка просила шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвати, а дітей залишити проживати разом з матір`ю та визначити їх місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.3-5).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції адвокат Попп Ю. М. (представник відповідача ОСОБА_2 ) заявила клопотання про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності, оскільки діти разом з батьками проживають у Чеській Республіці, ходять у цій країні до школи (Т.1, а.с.89-90).

Ухвалою Хустського районного суду від 02 березня 2020 року дану цивільну справу направлено до Верховного Суду для визначення підсудності (Т.1, а.с.100).

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2020 року у визначенні підсудності відмовлено. Матеріали цієї справи повернуто до Хустського районного суду. При цьому Верховний Суд зазначив, що батьки разом з дітьми зареєстровані в Україні. Звертаючись з позовом до суду позивачка ОСОБА_1 своїм місцем проживання вказала будинок АДРЕСА_1 . Доказів проживання позивачки за межами України відповідач ОСОБА_2 не надав (Т.1, а.с.103-104).

Рішенням Хустського районного суду від 09 липня 2020 року позов задоволено частково. Шлюб, укладений 29 липня 2003 року у виконкомі Олександрівської сільської ради Хустського району між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано. В решті вимог – відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (а.с.144-146).

На це рішення в частині вимог про визначення місця проживання дітей позивачка ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Габор Я. І., подала апеляційну скаргу. Зазначає, що відповідач не заявляв вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом з ним, а тому, на її думку, спору між батьками з цього приводу немає. До того ж місцевим судом не встановлено виключних випадків, чому неможливо залишити дітей разом з матір`ю. Просить рішення суду першої інстанції в частині вимог про визначення місця проживання дітей скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у цій частині (а.с.172-174).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції позивачка ОСОБА_1 та її адвокат Темнохудова З. В. апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити. 

Відповідач ОСОБА_2 та його адвокат Попп Ю. М. проти скарги заперечили та просили її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

В даному випадку межі оскарження: рішення суду першої інстанції в частині вимог про визначення місця проживання дітей. В іншій частині - рішення не оскаржено, а отже не є предметом перегляду в рамках даної справи. Порушень норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, що б давало право суду апеляційної інстанції переглянути справу в повному обсязі, не встановлено.

Відмовляючи в позові про визначення місця проживання дітей суд першої інстанції виходив з того, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, а також при вирішенні цього питання слід виходити з інтересів самих дітей. При цьому позивачем не зазначено причини та підстави чому саме діти повинні проживати разом з нею, та не додано доказів, що це відповідатиме інтересам дітей в повній мірі.

Такі висновки місцевого суду є помилковими, не відповідають фактичним обставинам справи. Вказане є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог (п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

З матеріалів справи слідує, що 29 липня 2003 року між сторонами було укладено шлюб, про що у книзі реєстрації актів про одруження у виконкомі Олександрівської сільської ради Хустського району зроблено запис за № 13 від 29 липня 2003 року. 

Від даного шлюбу у сторін є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб з відповідачем виявився невдалим, рішенням суду першої інстанції позов про розірвання шлюбу задоволено. У цій частині рішення місцевого суду сторонами не оспорено, а отже не є предметом перегляду в рамках даної справи.

На даний момент між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей. Діти є громадянинами України, місце їх реєстрації разом з матірю: АДРЕСА_1 . Батько зареєстрований також в Україні: АДРЕСА_2 .

Станом на теперішній час сторони разом з дітьми проживають у АДРЕСА_3 ). За цією адресою вони мають квартиру на праві власності. У цій квартирі позивачка проживає в одній кімнаті, відповідач в іншій, а діти разом в дитячій. Кухня, ванна та туалет, знаходиться у їх спільному використанні. Позивач з відповідачкою проживають як окремі особистості, спільним побутом не пов`язані. 

У судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів суд неодноразово намагався схилити сторін до укладення мирової угоди, яка б відповідала якнайкращому забезпеченню інтересів саме дітей. Для цього робилася також перерва у судовому засіданні. Однак ці намагання виявилися безрезультатними.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (абз. 1 ч. 1 ст. 161 СК України).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (абз. 2 ч. 1 ст. 161 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК України).

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім батьків.

На цьому також наголошує Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 303/3102/19.

В даному випадку обоє дітей досягли десятирічного віку, а отже повинна бути взята до уваги їх думка щодо визначення місця проживання дітей. Діти проживають та навчаються у Чеській республіці, вийшли на зв`язок в режимі відеоконференції разом з своїми батьками.

Донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказала, що проживає у одній кімнаті разом з меншим братом, де вони мають окремі ліжка. До школи ходять разом. З школи, як вийде, коли у кого скільки уроків. Але якщо по часу закінчення навчання співпадає, з школи додому йдуть разом. Після школи находяться разом з братом, доки батьки на роботі. Брата любить, у них все спільне: іграшки, телевізор тощо. Хотіла б проживати разом з матір`ю, однак без брата буде їй самотньо.

Син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказав, що багато часу проводить з сестрою ОСОБА_5 . Однак, багато часу проводить також з батьком, разом ходять купатися, до церкви. Хотів б залишитися проживати з татом.

Мати ОСОБА_1 зазначила, що пред`явила позов про визначення місця проживання дітей разом з нею, оскільки з самого дитинства вона їм готує, пре, підтримує їх, зближує та різним чином розвиває. Не заперечує, щоб батько проводив час з дітьми, був разом з ними. Просить визначити місце проживання дітей разом з матірю.

Батько ОСОБА_7 вказав, що не заперечує, що мати більшу частину часу проводила з дітьми, однак тільки до досягнення ними 3-х років. Щодо відвідування школи, забирання з школи, у цих обов`язках задіяний саме батько. Донька є творчою дитиною. Син багато часу проводить з батьком. Просить визначити місце проживання дітей разом з батьком, однак не заперечує і щодо того, щоб донька (за її бажанням) проживала з матір`ю.

Орган опіки та піклування у своєму висновку від 12.08.2021 року № 01-31/1331 запропонував розділити дітей. Доньку залишити проживати разом з матірю, а сина – з батьком. Проти цього мати заперечила, оскільки діти разом йдуть до школи та зі школи, чекають один на одного, багато часу проводять разом. Орган опіки та піклування цього не врахував. Так само не врахував, що у дітей є спільні інтереси (ігри, фільми). Батько також зазначив, що дітей розділяти не можна, однак справедливо було б визначити місце проживання однієї дитини з матірю, а іншої – з батьком. Також, на його думку, справедливо було б визначити певний період часу проживання обох дітей з матірю, інший період часу - з батьком.

Отже, з вказаного слідує, що діти пов`язані один з одним, люблять один одного, ходять разом до школи, мають спільні інтереси, а тому висновок органу опіки та піклування щодо можливості розділення дітей є неприйнятним та підлягає відхиленню.

Враховуючи те, що діти не повинні бути розділенні один з одним, беручи до уваги вік дітей, особливо молодшого сина, якому лише десять років, та який потребує уваги та піклування матері і може бути розлучений з нею лише у виключних випадках, яких у даній справі немає, заслухавши думку самих дітей, взявши до уваги любов дітей один до одного, а також те, що вони багато часу проводять разом та мають спільні інтереси, колегія суддів прийшла до переконання про обґрунтованість позову та вважає, що місце проживання дітей слід визначити саме разом з матір`ю.

При визначенні місця проживання дітей апеляційний суд встановив не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а виходив крізь призму врахування найкращих інтересів обох дітей, встановив та надав належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що по досягненню дітьми 14-ти років, вони самостійно зможуть обирати своє місце проживання.

Адвокат Попп Ю. М. зазначила, що сторони проживають разом, а отже позовна вимога про визначення місця проживання дітей є передчасною. Однак, ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки по факту сторони проживають окремо, як різні сім`ї, хоча й в одній квартирі, яка належить їм на праві власності.

Враховуючи наведене, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Габор Ярослава Іванівна, – задовольнити.

       Рішення Хустського районного суду від 09 липня 2020 року в частині вимоги про визначення місця проживання дітей – скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2022 року. 

Головуючий:                                

Судді: