Ухвала
 
20 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 752/9976/19
провадження № 61-20362ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року у складі судді: Хоменко В.С., та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у складі колегії суддів: Рубан С.М., Заришняк Г. М., Кулікова С. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», третя особа - Київська міська державна адміністрація, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» (далі - КП «Житло-Сервіс»), третя особа - Київська міська державна адміністрація, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що Київська міська державна адміністрація, яка є виконавчим органом Київської міської ради, не визначала КП «Житло-Сервіс» виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1 , як того вимагає пункт 4 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», і яке підлягало обов`язковому оприлюдненню відповідно до пункту 2 частини першої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», чим порушено його права як споживача послуг через прояв недобросовісної конкуренції з боку КП «Житло-Сервіс» та введено його в оману як споживача про те, що КП «Житло-Сервіс» є уповноваженою належною особою щодо надання послуг відносно будинку.
 
ОСОБА_1 просив: 
визнати протиправними дії КП «Житло-Сервіс» щодо надання йому послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1 ;
зобов`язати КП «Житло-Сервіс» припинити надавати йому послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
14 грудня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року, уякій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 4 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 2 частини першої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», частини дванадцятої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», частини першої та другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Безпідставним є висновок апеляційного суду про те, що договір від 02 серпня 2016 року не оспорений, оскільки дане питання є предметом судового розгляду у суді першої інстанції у справі № 752/5709/19, що свідчить про допущену судом апеляційної інстанції неповноту від час перегляду рішення суду першої інстанції. Суди дійшли передчасного висновку про те, що позивач уклавши 02 серпня 2016 року з відповідачем договір, самостійно визначив його виконавцем житлово-комунальних послуг, так як за приписами пункту 2 частини другої статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» указане  належить до виключної компетенції загальних зборів співвласників. Суди не дослідили та не оцінили у сукупності з іншими доказами чи проводилися збори співвласників будинку щодо визначення відповідача виконавцем послуг з його утримання. Суд прийняв судове рішення про права та інтереси ПАТ «ХК «Київміськбуд», яке не було залучено до участі у справі. Суд першої інстанції не зазначив докази на підставі яких він дійшов висновку, що відповідач не веде нечесну підприємницьку практику. Апеляційний суд не приділив належної уваги на порушення судом першої інстанції вимог статей 77, 89 ЦПК України, яке виразилося у наданні переваги доказам відповідача.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
 
Отже, справа № 752/9976/19 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 752/9976/19 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», третя особа - Київська міська державна адміністрація, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                             В. І. Крат
 
                                                                                                        І. О. Дундар 
 
                                                                                       Є. В. Краснощоков