Справа № 345/6889/13-ц 
Провадження № 22-ц/4808/1699/21 
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого          Фединяка В.Д. (суддя-доповідач) 
суддів:                 Бойчука І.В., Пнівчук О.В.
секретаря                  Максимів Ю.В.
з участю                представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
відповідачки         ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Мигович О.М. у м. Калуші, у справі за позовом ОСОБА_1 до Войнилівська селищна рада об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Держземагенство в Калуському районі, про визнання рішення селищної ради та Державного акту, про право власності на земельну ділянку недійсним,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 Войнилівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог –Держземагенство в Калуському районі про визнання недійсним рішення Войнилівської селищної ради від 23.04.2009 року в частині передачі ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,6139 га та визнання недійсними державних актів серії ЯЖ №569835, виданого 26.11.2009 року на ім`я ОСОБА_4 .
Позовна заява з врахуванням уточнених позовних вимог, мотивована тим, що їй належить на праві приватної власності земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,7805 га згідно рішення Войнилівської селищної ради від 23.04.2009 року. На підставі даного рішення їй 25.12.2009 року видано Державні акти серії ЯИ №707122 та ЯИ №707123. ОСОБА_4 є її сусідом та власником суміжної земельної ділянки. Згідно акту встановлення меж від 18.08.2011 року, який затверджений рішенням Войнилівської селищної ради №144-8/2011 від 06.09.2011 року комісією було встановлено межові знаки, якими закріплені земельні ділянки між сторонами. При підтвердженні меж земельних ділянок комісією було зауважено, що від дороги на межі позивачки ОСОБА_1 знаходяться 3 бетонні стовпчики ОСОБА_4 . Вказує, що акт про встановлення та погодження зовнішніх меж землекористування та акт встановлення та виносу зовнішніх меж землекористування в натурі вона ОСОБА_4 не погоджувала. Тому вважала, що рішення Войнилівської селищної ради від 23.04.2009 року в частині передання ОСОБА_4 в приватну власність земельні ділянку в розмірі 0,2500 га та 0,6139 га є передчасним, документи, які посвідчують право на земельну ділянку відповідача ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с.Середнє Калуського району, а саме Державний акт серії ЯЖ№569835 виданий 26.11.2009 року на ім`я ОСОБА_4 , Державний акт серії ЯЖ№569836 виданий 26.11.2009року на ім`я ОСОБА_4 виготовлені з порушенням Земельного кодексу України та Інструкції про встановлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками. Просить визнати недійсним рішення Войнилівської селищної ради від 23.04.2009року в частині передання ОСОБА_4 в приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,6139 га; визнати недійсним Державний акт серії ЯЖ№569835 виданий 26.11.2009 року на ім`я ОСОБА_4 ; визнати недійсним Державний акт серії ЯЖ№569836 виданий 26.11.2009 року на ім`я ОСОБА_4 .
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 10 січня 2014 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Войнилівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Держземагенство в Калуському районі про визнання недійсним рішення Войнилівської селищної ради та державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним як правонаступників померлого ОСОБА_4 – його дружину ОСОБА_5 та дочку ОСОБА_6 .
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 23 березня 2021 року замінено первісного відповідача Войнилівську селищну раду на належного відповідача - Войнилівську селищну раду об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області (смт.Войнилів, вул.Шевченка,118 Калуського району Івано-Франківської області).
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 16 квітня 2021 року замінено первісну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог: Держземагенство в Калуському районі на належну третю особу - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (76014, м.Івано-Франківськ, вул.Академіка Сахарова,34).
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 травня 2021 року, залишеного без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Войнилівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Головне управління Держзгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсним рішення Войнилівської селищної ради від 23.04.2009 року в частині передачі ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,2500 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,6139 га та визнання недійсними державних актів серії ЯЖ №569835, ЯЖ №569836 виданих 26.11.2009 року на ім`я ОСОБА_4 відмовлено.
Додатковим рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2021 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 – 16 200 грн. за надання професійної правничої допомоги та 26150,40 грн за проведення експертизи.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування додаткового рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що сума стягнення 16 200 грн витрат на правову допомогу не співмірна з реальним обсягом професійно-правової допомоги адвоката в суді першої інстанції. Зазначає про незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у Калуському міськрайонному суді та тривалість судових засідань. Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспівмірним у порівняні з ринковими цінами адвокатських послуг. Крім того, вимога про відшкодування витрат пов`язаних з проведенням експертизи в розмірі 26 150,49 грн покладає на нього значні матеріальні витрати.
15 листопада 2021 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу та на проведення експертизи наявні в матеріалах справи.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити цю скаргу.
ОСОБА_7 заперечила доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. 
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_3 та ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову, тому відповідно ст.133 ЦПК України на користь відповідачки підлягають стягненню судові витрати пов`язані з розглядом справи. Зокрема, на професійну правничу допомогу та проведенням експертизи. 
Ухвалене судом першої інстанції рішення вимогам закону та матеріалам справи.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
За змістом пункту 3 частин першої, третьої статті 270 ЦК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та проведенням експертизи.
Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (само представництво) та (або) через представника.
Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Так, у відповідності до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2018 року між адвокатом Іванівим Олегом Богдановичем та Боєчко Дарією Михайлівною правонаступником якої є ОСОБА_3 було укладено договір про надання правничої допомоги щодо розгляду цієї справи (т.2 а.с.82).
Згідно ордеру серії ІФ №085291 від 16 грудня 2019 року про надання правової допомоги ОСОБА_3 на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 03 грудня 2019 року надається правова допомога адвокатом Іванівом О.Б., свідоцтво про право зайняття адвоктською діяльністю №521 від 15 квітня 2005 року(Т.2 а.с.175-176)
Згідно розрахунком-переліку послуг, які надані адвокатом Іванівом О.Б. вартість наданих послуг у справі №345/6889/13-ц 16 200 грн , яких : 1 200 грн – ознайомлення з матеріалами справи, 7 200 грн – опрацювання отриманих документів, вивчення судової практики; 3 600 грн - готування клопотання про проведення повторної експертизи; 4200 грн – участь в судових засіданнях (т.3 а.с.68)
Встановлено, що за надання правничої допомоги ОСОБА_3 оплачено16 200 грн, що підтверджується квитанцією від 08 лютого 2021 року № б/н (Т.3 а.с.69 ).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, стягучи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 16 200 грн понесених витрат за надання правничої допомоги, суд першої інстанції не врахував, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (12 годин опрацювання отриманих документів, вивчення судової практики та 6 годин готування клопотання про проведення повторної експертизи); 6 годин - участь в судових засіданнях (судові засідання 12.06.2020 з 9год. 36хв. до 9год. 41 хв. (т.2.с. т.84), 02.03.2021 з 9год. 58хв. до 10год. 10 хв. (т.3.с. т.42), 23.03.2021 з 8год. 53хв. до 9год. 13 хв. (т.3.с. т.50), 28.05.2021 з 8год. 40хв. до 9год. 37 хв. (т.3.с. т.50).
Таким чином, це рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 16 200 грн понесених витрат за надання правничої допомоги слід змінити та зменшити розмір таких витрат до 5 000 тисяч грн (п`ять тисяч гривень).
Враховуючи наведене, оскаржуване додаткове рішення необхідно змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 16 200 грн понесених витрат за надання правничої допомоги та зменшити розмір таких витрат до 5 000 тисяч грн (п`ять тисяч гривень)
Щодо витрат на проведення експертизи необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством..
При цьому витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (стаття 86 ЦПК). Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (стаття 7 Закону України «Про судову експертизу»). У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи, суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи (частина друга статті 86 ЦПК) і настають наслідки, передбачені частиною першою статті 146 ЦПК.
Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК. 
Ухвалюючи додаткове рішення, судом першої інстанції вірно враховано, що підставою для відмови був також виснов
к судової експертизи, яка проводилилась за заявою відповідачкиі, тому з позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню в користь відповідачки ОСОБА_3 витрати, пов`язані із проведенням судової земельно-технічної експертизи, що підтверджуються квитанцій від 21.09.2020 року в сумі 26150,40 грн. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому це рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 16 200 грн понесених витрат за надання правничої допомоги слід змінити та зменшити розмір таких витрат до 5 000 тисяч грн (п`ять тисяч гривень).
Керуючись ст.ст.133,141, 270, 374,376,368,381, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.Додаткове рішення Калуського міськрайонного суду від 28 вересня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 16 200 грн понесених витрат за надання правничої допомоги змінити та зменшити розмір таких витрат до 5 000 тисяч грн (п`ять тисяч гривень).
В решті додаткове рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст, у зв`язку з перебуванням судді Бойчука І.В. у відпустці, складено 06 січня 2022 року.
Судді:                                                                В.Д.Фединяк
       І.В.Бойчук
       О.В.Пнівчук