Справа № 307/3399/16-ц

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
15 лютого 2022 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Джуги С.Д., Куштана Б.П.,
за участі секретаря: Кекерчень М.І., 
за участі представника позивача – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2  на рішення Тячівського районного суду від 28 жовтня 2019 року, головуючий суддя Бобрушко В.І.,  у справі за позовом  ОСОБА_3 до Буштинської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Буштинська селищна рада про визнання рішень сільської ради нечинними, визнання нечинним включення в список громадян, яким передано у власність земельні ділянки щодо ОСОБА_3 , визнання особи такою, що втратила право на користування земельною ділянкою та не набула права на її приватизацію, 
В С Т А Н О В И В:
        ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Буштинської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради. 
Просила суд скасувати рішення 10 сесії 7 скликання Буштинської селищної ради від 18 листопада 2016 року за № 398 про надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га, у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Буштинська селищна рада про визнання рішень сільської ради нечинними, визнання нечинним включення в список громадян, яким передано у власність земельні ділянки щодо ОСОБА_3 , визнання особи такою, що втратила право на користування земельною ділянкою та не набула права на її приватизацію. 

Просила суд визнати нечинним рішення № 47 виконкому Буштинської селищної ради народних депутатів від 06.04.1984 року щодо надання дозволу на будівництво власного житлового будинку ОСОБА_3 , нечинним включення в список громадян селища Буштино, яким передано в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків під № 1460  ОСОБА_3 ,  АДРЕСА_2 , визнати ОСОБА_3  такою, яка втратила право на користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_3  та не набула права на її приватизацію.
Рішенням Тячівського районного суду від 28 жовтня 2019 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення 10 сесії 7 скликання Буштинської селищної ради від 18 листопада 2016 року за № 398 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині надання дозволу ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га., по АДРЕСА_1 , з подальшою безоплатною передачею у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Буштинська селищна рада про визнання рішень сільської ради нечинними, визнання нечинним включення в список громадян, яким передано у власність земельні ділянки щодо ОСОБА_3 , визнання особи такою, що втратила право на користування земельною ділянкою та не набула права на її приватизацію відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.
       Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги первісного позову ОСОБА_3 скасувати, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, без з`ясування всіх обставин справи. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.
       Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.   
Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Буштинської селищної ради народних депутатів від 06.04.1984 року за №47 виділено земельну ділянку площею 700 кв.м. і надано право будівництва одноповерхового житлового будинку ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . 

Згідно проекту забудови земельної ділянки індивідуального житлового будинку від 16.04.1984 року забудовником є ОСОБА_3 на підставі рішення Буштинської селищної ради народних депутатів №47 від 06.04.1984 року, площа земельної ділянки 700 кв.м. 
Архівним витягом №07-04/460 від 19.05.2016 року стверджується, що Буштинською селищною радою на 15 сесії (ІІ тур) двадцять другого скликання прийнято рішення від 26.12.1997 року та вирішено передати у приватну власність громадянам земельні ділянки, які були у їх постійному користуванні (згідно списку), в тому числі під №1460 ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_2 .
Актом представника технічного бюро при районному архітекторові стверджується, що на підставі рішення виконкому Буштинської селищної ради народних депутатів від 06.04.1984 року ОСОБА_3 проведено в натурі відвід земельної ділянки для індивідуального будівництва в АДРЕСА_1 , площею 700 кв.м., та яка разом з розміщеними на ній геодезичними знаками передана в розпорядження забудовника ОСОБА_3 

27 липня 2016 року ОСОБА_3 звернулася із заявою до голови Буштинської селищної ради про подачу до органу місцевого самоврядування технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для визначення кадастрового номеру за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку ч.14 ст. 186 ЗК України для її затвердження.

Рішенням Буштинської селищної ради дев`ятої сесії VІІ скликання від 27.09.2016 року за № 328 ОСОБА_3 відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0700 га в АДРЕСА_2 , відмовлено в присвоєнні поштової адреси земельній ділянці в АДРЕСА_2 , площею 0,0700 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Згідно довідки виконкому Буштинською селищною радою від 29.11.2016 року за №4028 адреса земельної ділянки та нерухомого майна, розміщеного на ній в АДРЕСА_2 , що була виділена ОСОБА_3 , внаслідок перенумерації відповідає адресі АДРЕСА_1 .

Випискою з рішення Буштинської селищної ради десятої сесії VІІ скликання від 18.11.2016 року за № 398 стверджується, що ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га в АДРЕСА_1 з подальшою безоплатною передачею їй у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) – (Том 1 а.с.18).

На замовлення ОСОБА_3 фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4 , виготовлено проект технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (Том 1 а.с.19-25).

Актом обстеження матеріально-побутових умов громадянки ОСОБА_2 від 24.07.2017 року, складеного депутатом Буштинської селищної ради Ільков П.М., стверджується, що під час обстеження виявлено, що ОСОБА_2 проживає по адресі: АДРЕСА_1 , зареєстрована по АДРЕСА_4 , має на утриманні двох дітей, чоловік ОСОБА_5 помер в 2008 році. Зі слів ОСОБА_2 вона купила в ОСОБА_3 в 1995 році за 350 доларів США розвалену споруду на земельній ділянці, яка була надана ОСОБА_3 , але не до кінця оформлена. ОСОБА_3 в 1994 році виїхала з селища Буштино. ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком збудували невеликий будинок, використовуючи матеріали розваленої споруди. Із 1998 року ОСОБА_2 користується земельною ділянкою (Том 1 а.с.122). 

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.06.2008 року ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . 

Згідно рішення Буштинської селищної ради сьомої сесії VІІ скликання від 27 травня 2016 року за № 226 ОСОБА_2 відмовлено в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,012 га в АДРЕСА_1 , відмовлено ОСОБА_3 в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,15 га в АДРЕСА_1 , запропоновано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернутись до Буштинської селищної ради із спільною заявою щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку АДРЕСА_1 , з метою передачі її у спільну сумісну власність.

Проектами технічних паспортів на садибний (індивідуальний) будинок АДРЕСА_1 , виготовлені на замовлення ОСОБА_3 від 14.05.2018 року та ОСОБА_2 від 20.06.2018 року, загальна площа приміщень становить 45,90 кв.м. 
Листом Державної архітектурно-будівельної інспекції України №1007-1.18/1579 від 05.12.2018 року стверджується, що з наданих до запиту документів вбачається, що ОСОБА_3 зобов`язано отримати у районного архітектора дозвіл на виконання будівельних робіт, однак як вбачається з наданих документів такий дозвіл у ОСОБА_3 відсутній. Питання роз`яснення положень земельного законодавства, зокрема, щодо виділення у власність чи користування земельних ділянок, не входить до компетенції Управління.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що в задоволенні позовних вимог слід було відмовити, ще через те, що ОСОБА_3 не виконала умови рішення виконкому, Буштинської селищної ради № 47 від 06.04.1984 року, оскільки, не використала за призначенням земельну ділянку та не побудувала житловий будинок, у зв`язку з чим втратила права користування земельною ділянкою з 1994 року.

Однак, такі твердження апелянта є безпідставними та спростованими належними та допустимими доказами під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що доведено факт порушення права позивачки ОСОБА_3 щодо користування нею спірною земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_5 , а тому її порушене право підлягає захисту шляхом визнання незаконним та скасування рішення 10 сесії 7 скликання Буштинської селищної ради від 18 листопада 2016 року за № 398 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині надання дозволу ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га., по АДРЕСА_1 , з подальшою безоплатною передачею у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд».

Крім того, суд дійшов і обгрунтованого висновку щодо безпідставності доводів позивачки за зустрічним позовом, щодо визнання нечинним рішення № 47 виконкому Буштинської селищної ради народних депутатів від 06.04.1984 року про надання дозволу на будівництво власного житлового будинку Говрі 1.1., оскільки вказаним рішенням виконкому Буштинської селищної ради на час його прийняття не були порушені права позивачки шодо володіння спірною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів щодо правомірного володіння та користування нею вказаною земельною ділянкою, оскільки нема допустимих доказів щодо відчуження земельної ділянки брату ОСОБА_3 за 350 дол. США, в тому числі і відповідного письмового нотаріально посвідченого Договору купівлі - продажу, у відповідності до вимог ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не втратила права користування спірною земельною ділянкою у встановленому законом порядку, що узгоджується наступними нормами права.

Відповідно до ст. 22 Земельного Кодексу України, 1990 року, визначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

В п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України, 2001 року, зазначено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

       Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-267цс15, відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з пунктом 5 постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української PCP» (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 5 травня 1993 року № 3180-ХІІ) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Аналогічне положення міститься у пунктах першому та сьомому розділу X «Перехідні положення» ЗК України. Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у справі № 6-1275цс15 від 7 жовтня 2015 року.

Разом з тим, згідно п.3 Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року за №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який був чинний на момент виділення позивачці ОСОБА_3 спірної земельної ділянки у власність, - право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України, посвідчується відповідною Радою народних депутатів.

Таким чином, належними та допустимими доказами стверджено, те що ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Буштинської селищної ради народних депутатів від 06.04.1984 року за № 47 та в подальшому на`підставі рішення 15 сесії (II туру) двадцять другого скликання Буштинської селищної ради від 26.12.1997 року надано у власність земельну ділянку, площею 700 квадратних метрів, і право будівництва одноповерхового житлового будинку, яка на даний час знаходиться по АДРЕСА_1 , а також проведено в натурі відвід цієї земельної ділянки, що свідчить про правомірність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 , оскільки вона у встановленому законом порядку не втратила право користування спірною земельною ділянкою.

В справі нема доказу, який би свідчив про втрату права ОСОБА_3 на земельну ділянку у відповідності до ст. 29 Земельного Кодексу України, 1990 року, що свідчить про безпідставність позовних вимог ОСОБА_6 .

Суд з достатньою повнотою з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив докази, яким дав правильну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.
       Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
  Керуючись ст. 374,375,381-384ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повний текст постанови суду складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий 

Судді