Ухвала
Іменем України
24 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 214/5110/20
провадження № 51 - 6298 км 20
розгляд № 51-6298 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілого Відкритого Акціонерного Товариства «Криворізький Завод Гірничого Машинобудування» – ОСОБА_4 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015040770000046 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 356 Кримінального кодексу України (далі – КК України), 
встановив:
За ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно неї закрито.
Дніпровським апеляційним судом ухвалою від 06 вересня 2021 року апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року – без змін. 
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника потерпілого ОСОБА_4 в якій він порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Посилається на те, що при постановленні ухвали про звільнення ОСОБА_5 від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, судами залишено поза увагою те, що представником потерпілого було подано заяви про вчинення ОСОБА_5 ряду кримінальних правопорушень. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно не врахував надані ним докази про те, що до теперішнього часу ОСОБА_5 не притягнуто до кримінальної відповідальності за можливе вчинення інших кримінальних правопорушень. Вважає, що судами порушено приписи ч. 3 ст. 49 КК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що обвинувачена не вчинила до закінчення строку давності нового злочину. Вказує, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі своїх повноважень та із власної ініціативи витребував та дослідив довідку про відсутність судимості у ОСОБА_5 , чим порушив ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України). 
Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Так, положеннями ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; особа не ухилялася від досудового слідства або суду; законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
При цьому необхідно зауважити, що застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону.
Процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у статтях 285-289 КПК України. Зокрема, ч. 2 ст. 285 КПК України зобов`язує суд роз`яснити особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, право на таке звільнення.
Обвинувачений, щодо якого передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, має як право на таке звільнення (ст. 49 КК України, ч. 1 ст. 285 КПК України), так і право на проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку (ч. 3 ст. 285 КПК України). Відповідно й обрання тої чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.
Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Зазначені вище нормативні положення є імперативними та спрямовані на реалізацію вимог засади змагальності сторін, згідно з якими суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України), а також засади диспозитивності, за якою сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених кримінальним процесуальним законом (ч. 1 ст. 26 КПК України).
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Місцевий суд, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, відповідно до вимог ч. 3 ст. 288 цього Кодексу своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_5 заявила клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.
Суд першої інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, невідкладно розглянув заявлене клопотання; встановив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до проступків і згідно з п. 1 ч. 1ст. 49 цього Кодексу з часу його скоєння (період часу з 21 по 22 січня 2015 року) по час розгляду судом кримінального провадження (09 вересня 2020 року) минуло більше 5 років; строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився і матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності переривався або зупинявся відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 335 КПК України, а тому обґрунтовано дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Слід зазначити, що довідка про відсутність судимості у обвинуваченої - це документ, що характеризує особу ОСОБА_5 та підтверджує відсутність судимостей останньої. Вказаний документ був вивчений, оцінений та долучений до матеріалів провадження як такий, що характеризує особу обвинуваченої, а не витребовувався як доказ на підтвердження винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину. А тому доводи представника потерпілого щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 404 КПК України є безпідставними.
Що стосується доводів представника потерпілого з приводу того, що апеляційний суд безпідставно не врахував надані ним докази про те, що до теперішнього часу ОСОБА_5 не притягнуто до кримінальної відповідальності за можливе вчинення інших кримінальних правопорушень, слід зазначити наступне.
Пунктом 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.
Згідно із ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Також такий конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.
Разом з тим, факт внесення відомостей до ЄРДР за заявою потерпілого може мати місце, проте, враховуючи конституційно закріплену презумцію невинуватості, за відсутністю відповідного судового рішення, не вказує на вчинення злочину саме ОСОБА_5 .
Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції, зазначив, що в матеріалах справи відсутні дані про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності протягом строків давності. Крім цього, відомості про ухилення обвинуваченої від органів досудового розслідування та суду матеріали справи також не містять.
Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що оскільки на момент розгляду судом першої інстанції питання про застосування до ОСОБА_5 положень ст. 49 КК України нового вироку щодо останньої ухвалено не було, то підстав для переривання перебігу строків давності в суду не було. Таким чином, суди не допустили порушення приписів ст. 49 КК України.
З огляду на наведене, переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій та вмотивованість їх висновків у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, представником потерпілого у касаційній скарзі наведено не було, і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається.
Отже, касаційна скарга представника потерпілого не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 412 КПК України, а відтак й необхідності скасування ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.
Рішення суду першої та апеляційної інстанції є належно вмотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги представника потерпілого та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого Відкритого Акціонерного Товариства «Криворізький Завод Гірничого Машинобудування» – ОСОБА_4 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                      ОСОБА_3