Ухвала
 
14 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 598/1312/21
провадження № 61-51ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації понесених витрат та утримання спільного майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації понесених витрат та утримання спільного майна.
 
В обґрунтування позову зазначав, що під час шлюбу ними придбано автомобіль марки «Renault Kangoo», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . 
 
Указаний автомобіль є спільною власністю подружжя. З метою належного утримання спільного майна (автомобіля) ним здійснено ремонт двигуна автомобіля та понесено витрати в загальному розмірі 71 805,00 грн. 
 
Вказував, що з відповідача слід стягнути як компенсацію за понесені ним витрати на утримання спільного майна в порядку статті 322 ЦК України.
 
Ураховуючи вищевикладене та з урахуванням уточнень, просив суд стягнути з               ОСОБА_2 половину витрат, понесених на ремонт спільного автомобіля, що становить 35 902, 50 грн.
 
Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня                      2021 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду                        від 03 грудня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що вказаний автомобіль використовується особисто позивачем, ремонтні роботи ним здійснено після розірвання шлюбу. При цьому, позивач вирішив відремонтувати автомобіль без погодження із співвласником ОСОБА_2 
 
30 грудня 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 06 жовтня                      2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 25 серпня 2021 року розгляд цієї справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа є малозначною, так як ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року розгляд цієї справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, оскільки справа є малозначною, так як ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Отже, суди попередніх інстанцій визнали цю справу малозначною.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення компенсації понесених витрат та утримання спільного майна у розмірі 35 902, 50 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
 
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
 
Посилання заявника на постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 553/954/16-ц не є підтвердженням відсутності єдності у правозастосовчій практиці у справах щодо стягнення компенсації понесених витрат та утримання спільного рухомого майна, оскільки правовідносини у зазначеній справі стосуються питання зобов`язань співвласників відшкодувати половину вартості виплаченого кредиту.
 
Посилання заявника на постанову Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц також не є підтвердженням відсутності єдності у правозастосовчій практиці у справах щодо стягнення компенсації понесених витрат та утримання спільного рухомого майна, оскільки правовідносини у зазначеній справі стосуються питання зобов`язань співвласників квартири відшкодувати оплачувані житлово-комунальні послуги.
 
Заявником у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на думку заявника є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом. 
 
Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції. 
 
Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та   має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній     скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній      справі.
 
У резолютивній частині постанови Тернопільського апеляційного суду від 03 грудня 2021 року зазначено, що вона не підлягає касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                             v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті                         19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394                    ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області                            від 06 жовтня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду                                від 03 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації понесених витрат та утримання спільного майна відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     С. О. Погрібний