ОКРЕМА ДУМКА

02 листопада 2021 року 
м. Київ

cправа №  910/8852/20 

1.          Верховний Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 
у справі за позовом 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ Капітал" (далі - ФК "Централ Капітал"); 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" (далі - ФК "Капітал Джірінг") 
до відповідачів: 1) Публічного акціонерного товариства "Банк Петрокоммерц-Україна" (далі - Банк) 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (далі - ФК "Інвестохіллс Веста"); 3) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Капіталь Груп" (далі - ФК "Капіталь Груп") 
про визнання недійсними та скасування результатів відкритих торгів (аукціону), визнання недійсними договорів, 
постановив касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані рішення, якими позов було задоволено повністю, залишити без змін. 
2.          Не можу погодитися з цим рішенням з наступних міркувань. 
(1) Щодо нікчемності правочинів та добросовісності позивачів  
3.          Верховний Суд дійшов висновку, що ФК "Капітал Джірінг", ФК "Централ Капітал", уклавши договори відступлення прав за кредитними та забезпечувальними правами Банку від 28.08.2015, від 15.08.2016 (далі - Договори відступлення), у встановленому законом порядку набули права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами та мають статус добросовісних набувачів цих прав вимоги. 
4.          Банк і Фонд, доводячи своє право на продаж ФК "Інвестохіллс Веста" відповідних активів (прав за кредитними та забезпечувальними договорами), стверджували, що Договори відступлення прав, укладені з ФК "Капітал Джірінг" та ФК "Централ Капітал", є нікчемними в силу приписів ст.38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
5.           Відповідачі доводили, що завдяки цим правочинам позивачі у протиправний спосіб фактично вивели свої активи з Банку незадовго до того, як Банк було визнано неплатоспроможним. За кошти позивачів, які знаходилися на їх рахунках у Банку, позивачі придбали права вимоги Банку за низкою кредитних та забезпечувальних договорів, розрахунок за цими договорами був проведений лише за два тижні до дати визнання Банку неплатоспроможним. Завдяки цим нікчемним правочинам позивач 1 придбав майнові активи (майнові права, які раніше належали Банку) на суму більше 327 млн грн, а позивач 2 - на суму 5,2 млн доларів США. Відповідачі  вважали такі правочини нікчемними, адже вони були вчинені всупереч інтересам самого Банку та його кредиторів, в обхід встановленої законом процедури задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку. Про нікчемність цих правочинів Банк видав відповідний наказ. 
6.          Звертаю увагу, що позивачі у цій справі по суті придбали і оплатили права із кредитних і забезпечувальних договорів Банку у так званий "підозрілий період" (який може становити один рік або три роки до дня запровадження тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку або процедури ліквідації банку відповідно до ст.38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), тому на них поширюється не презумпція правомірності правочину (на яку послався Верховний Суд, обґрунтовуючи рішення у цій справі), а навпаки - презумпція сумнівності правочину. Правочини банку, вчинені у зазначений період є сумнівними, а у випадку, якщо вони підпадають під ознаки, передбачені ст.38 Закону "Про гарантування вкладів фізичних осіб", вони є фраудаторними, нікчемними.
7.          Суди попередніх інстанцій не врахували доводи відповідачів про нікчемність правочинів, та надані ними докази, а послалися на преюдиціальні факти, встановлені у справах №916/2986/16, №910/11470/18. Верховний Суд цієї помилки не виправив. 
8.          Верховний Суд вказав, що при винесенні рішень у справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій правомірно було застосовано ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) і взято до уваги факти, встановлені у постанові Верховного Суду від 23.02.2021 у справі №910/1080/20; у постанові Одеського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 та постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №916/2986/16; у рішенні Господарського суду міста Києва від 28.03.2019, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2019, а також у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №910/11470/18, які набрали законної сили та, які не можуть ставитись під сумнів. Отже, доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів попередніх інстанції про те, що відсутні підстави вважати договори відступлення права вимоги від 28.08.2015, від 15.08.2016 нікчемними. 
9.          Вважаю цей висновок помилковим. Визначення нікчемності договору не є питанням факту, а є правовою оцінкою суду. Така оцінка має бути надана у мотивувальній частині рішення суду. При вирішенні цього питання суд не може керуватися правилами про преюдиціальність фактів, встановлених судами в іншій справі. 
10.          У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 вказано, що  за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (п.95 постанови). 
11.          У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2018 у справі №616/137/16-ц вказано, що ст.215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено виняток із загального правила ст.11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) 2004 року щодо розгляду справ судом в межах заявлених особами вимог. Визнання зазначеного договору судом недійсним відповідно до наведеного правила не вимагається у зв`язку з встановленням його нікчемності безпосередньо законом. При цьому, суд також зобов`язаний за власною ініціативою застосувати наслідки недійсності нікчемного договору, що врегульовано ч.5 ст.216 ЦК. 
12.          Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.07.2018 у справі №911/954/16, суд, здійснюючи судовий контроль на предмет нікчемності правочинів за ст.38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", повинен перевіряти усі критерії, визначені законодавцем відповідно до цієї норми. 
13.          Така оцінка не була надана ані судами попередніх інстанцій, ані Верховним Судом у цій справі. 
14.          Більш того, у жодній зі справ, на які посилалися позивачі, або інших справах за участю сторін цього спору, Верховний Суд не надав правову оцінку Договорам відступлення на відповідність критеріям, визначеним у ст.38, адже у кожній з цих справ кінцеве рішення про відмову у позові ухвалювалося Верховним Судом внаслідок обрання позивачами неналежного способу захисту, що виключає здійснення судом оцінки правочинів з точки зору їх нікчемності.
15.           У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №910/12294/16 ФК "Централ Капітал" було відмовлено у позові до Банку про визнання недійсним наказу про нікчемність через неналежний спосіб захисту. Суд вказав, що наказ Банку не є правочином, не створює наслідки для третіх осіб, а Банк вправі звернутися до суду з позовом про застосування наслідків нікчемності правочину. 
16.          У справі №916/2986/16 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Банку був поданий позов до ФК "Централ Капітал" про визнання недійсним нікчемного договору від 28.08.2015. Суд першої інстанції позов задовольнив, а суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову. Верховний Суд у постанові від 04.04.2018, залишаючи в силі рішення суду апеляційної інстанції, вказав, що Банк обрав неналежний спосіб захисту (нікчемний правочин не може бути визнаний недійсним). 
17.          У справі №910/11470/18 за позовом Банку до ФК "Централ Капітал" та ФК "Капітал Груп" про визнання прав за кредитним договором та забезпечувальними договорами, у якій Банк обґрунтовував нікчемність договору від 28.08.2015, перша та апеляційна інстанції відмовили у задоволенні позову по суті. Але Верховний Суд у постанові від 16.01.2020 вказав про обрання позивачем неналежного способу захисту, стверджуючи, що Банк мав подати позов про застосування наслідків нікчемності недійсного правочину. 
18.          У справі №910/1080/20 суди першої та апеляційної інстанцій за зустрічним позовом ФК "Інвестохіллс Веста" до ФК "Централ Капітал", Банку, уповноваженої особи Фонду про зобов`язання передати оригінали договорів та визнання права в мотивувальній частині дійшли висновків про нікчемність договору від 28.08.2015. Суди відмовили у задоволенні зустрічного позову, пославшись на неналежний спосіб захисту. Верховний Суд у постанові від 23.02.2021 виключив із мотивування судів посилання на нікчемність правочину, зазначивши, що якщо суди вважали спосіб захисту неефективним, то не повинні були висловлюватися щодо нікчемності правочину. 
19.          Також звертаю увагу, що як суди попередніх інстанцій, так і Верховний Суд не висловились щодо підстав набуття прав за кредитними та забезпечувальними договорами ФК "Капітал Джірінг". 
20.          ФК "Капітал Джірінг" набула права за кредитним договором у ТОВ "ДІ ВІ ДІ-МАРКЕТ"; 15.08.2016 між ними було укладено договір про відступлення прав вимоги (договір цесії) №15-08/16, за умовами якого ТОВ "ДІ ВІ ДІ-МАРКЕТ" передало (відступило) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" права вимоги до позичальника за кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012 на суму 5 200 000, 00 доларів США.
21.          Суди попередніх інстанцій вказали, що виникнення у ТОВ "ДІ ВІ ДІ-МАРКЕТ" прав вимоги на вказану суму за кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012 підтверджується договорами застави майнових прав №011-03-12/11, №011-03-12/12, №011-03-12/13 від 11.06.2015 та листом Банку від 03.03.2016, в якому банк повідомив, що 02.03.2016 ним, як заставодавцем майнових прав за договорами банківського вкладу, у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012, було здійснено договірне списання грошових коштів з вкладних рахунків, належних ТОВ "ДІ ВІ ДІ-МАРКЕТ", на загальну суму 5 200 000, 00 доларів США, внаслідок чого до ТОВ "ДІ ВІ ДІ-МАРКЕТ" перейшли права вимоги за кредитним договором - 16 на суму 5 200 000, 00 доларів США.
22.          Банк та Фонд вважали цей правочин нікчемним. Але суди попередніх інстанцій висловилися щодо відсутності підстав нікчемності договору від 28.08.2015 між Банком та ФК "Централ Капітал", але взагалі не надали правової оцінки аргументам відповідачів щодо нікчемності правочинів щодо набуття ТОВ "ДІ ВІ ДІ-МАРКЕТ", а відповідно й ФК "Капітал Джірінг" (як новим кредитором) прав за кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012 та забезпечувальними договорами до нього (договорами застави майнових прав №011-03-12/11, №011-03-12/12, №011-03-12/13 від 11.06.2015).  
23.          Постановою від 16.06.2021 у справі №905/2030/19 Верховний Суд скасував рішення судів попередніх інстанцій, якими ці правочини визнано нікчемними, і направив справу на новий розгляд. Вказав, що суди попередніх інстанцій, розглядаючи кредиторські вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Юніко Фінанс", не дослідили належним чином зібрані докази у справі, а посилаючись виключно на наявність наказу уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку №185 від 30.11.2016 "Про визнання нікчемними правочинів (у тому числі договорів)" дійшли висновку про нікчемність правочинів, якими обґрунтована заява про визнання кредиторських вимог ТОВ "Фінансова компанія "Юніко Фінанс", попри те, що такий наказ Фонду не є підставою для застосування наслідків нікчемності правочину. Таким чином, Верховний Суд у справі №905/2030/19 констатував, що судами мають бути досліджені вказані правочини на предмет їх нікчемності. 
24.          Така сама оцінка мала бути надана Верховним Судом і у цій справі (у мотивувальній частині постанови). 
25.          Відповідачі також звертали увагу суду на той факт, що на момент звернення до суду з позовом (червень 2020 року) ФК "Капітал Джірінг" вже не було кредитором за кредитним договором №011-03-12 від 23.07.2012 та не мало прав за забезпечувальними договорами до нього, оскільки 20.02.2018 відчужило всі права за таким договором на користь ФК "Юніко Фінанс". Цей факт був встановлений у судових рішеннях у справі №905/2030/19, не заперечується ФК "Капітал Джірінг" і на нього неодноразово звертали увагу відповідачі при розгляді цієї справи.
26.          Відтак всі права та і обов`язки ФК "Капітал Джірінг" на момент звернення до суду з позовом у цій справі перейшли до нового кредитора ФК "Юніко Фінанс". Але Верховним Судом було проігноровано цей факт і не надано відповіді на аргументи відповідачів щодо непорушеного права або законного інтересу ФК "Капітал Джірінг". 
27.          За такої ситуації вважаю, що Верховний Суд, безпідставно пославшись на преюдиціальні факти, встановлені судами в інших справах, фактично ухилився від вирішення у мотивувальній частині постанови питання про нікчемність Договорів відступлення із застосуванням критеріїв, передбачених ст.38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що й призвело до ухвалення Верховним Судом помилкового рішення. 
(2) Щодо охоронюваного законом інтересу позивачів 
28.          Позивачі не є сторонами оскаржуваних договорів, ці договори укладені між Банком та ФК "Інвестохіллс Веста". Відповідно до статей 15, 16 ЦК та усталеної судової практики особа, яка не є не стороною договору, звертаючись до суду з вимогою про визнання його недійсним, має довести свій законний інтерес до відновлення попереднього майнового стану сторін договору. Недоведення такого інтересу є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові. 
29.          Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, у якому сторони, перебували до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, що сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав, тобто особа має обґрунтувати юридичну зацікавленість щодо наявності/відсутності цивільних прав.
30.          Позивачі аргументували свою позицію, тим, що оскаржувані правочини порушують їх законні інтереси як нового кредитора, до якого перейшли права за кредитними та забезпечувальними договорами Банку. 
31.          Вважаю, що без правової оцінки Договорів відступлення на предмет нікчемності за критеріями, встановленими ст.38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичний осіб", суд не мав можливості встановити, чи порушені права позивачів. Адже якщо такі правочини є нікчемними, то вони не породжують жодних прав і обов`язків для позивачів та Банку, відтак Банк мав законне право продажі таких прав за кредитними та забезпечувальними договорами ФК "Інвестохіллс Веста", а права та охоронювані законом інтереси позивачів такими спірними правочинами не можуть бути порушені. 
32.          Таким чином, висновки Верховного Суду з приводу порушених прав позивачів та необхідності їх захисту в судовому порядку як добросовісних набувачів майнових прав вважаю необґрунтованими та передчасними.
(3) Щодо пропорційності втручання суду в майнові права добросовісного набувача та дотримання балансу інтересів 
33.           Колегія суддів вважала "повторне" відчуження Банком прав за кредитними та забезпечувальними договорами на користь нового кредитора (ФК "Інвестохіллс Веста") достатньою підставою для визнання спірних правочинів недійсними. 
34.          Втім, ст.658 ЦК встановлює, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. 
35.          Визнання судом недійсними оспорюваних договорів є втручанням суду в майнові права добросовісного набувача, набуті за оплатним договором. Добросовісність презюмується, а суди не визнавали дії ФК "Інвестохіллс Веста" недобросовісними. 
36.          Більш того, суди попередніх інстанцій не встановлювали, чи належать ФК "Інвестохіллс Веста" права, набуті за оспорюваними договорами. Ці права могли бути відчужені, вимоги за кредитними договорами могли бути задоволені шляхом погашення кредиту, на майно, яке слугувало забезпеченням, могло бути звернено стягнення. 
37.          Господарська діяльність характеризується динамічністю вчинення господарських операцій (на відміну від придбання майна звичайними фізичними осбами). ФК "Інвестохіллс Веста" є відомим інвестором в активи неплатоспроможних банків. Зазвичай права за проблемними кредитними та забезпечувальними договорами придбаваються фінансовими компаніями з метою подальшої швидкої реалізації таких прав (отримання у власність майна боржника, подальший перепродаж) з метою отримання прибутку. 
38.          Таким чином, на момент звернення з позовом, а тим більше на момент ухвалення рішень судами у цій справі, права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, та майно (предмет іпотеки або іншого забезпечення) могли вже належати іншим особам, а не ФК "Інвестохіллс Веста". Відтак визнання недійсним результатів торгів та укладених спірних договорів між Банком та ФК "Інвестохіллс Веста" жодним чином не захищає права позивачів, а лише створює правову невизначеність. 
39.          Вважаю, що належним способом захисту є позов про витребовування прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами або майна (якщо новий кредитор вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки чи іншого забезпечення) у фактичного їх володільця. 
40.          При розгляді такої вимоги суд має можливість вирішити важливе питання щодо наявності підстав для витребовування майна (майнових прав), дотримання балансу інтересів позивача і добросовісного набувача (яким вже може бути і не ФК "Інвестохіллс Веста") для того, щоб рішення суду не було непропорційним втручанням у право власності добросовісного набувача. 
41.          Вважаю, що письмові попередження позивачів про свої права перед укладенням відповідачем 1 та відповідачем 2 оспорюваних договорів не перетворюють ФК "Інвестохіллс Веста" на недобросовісного набувача, адже воно набуло ці права на відкритому аукціоні з реалізації майна неплатоспроможного банку, діяло добросовісно, відповідно до умов аукціону і договору оплатило придбані активи Банку. Визнання судом таких договорів недійсними (навіть якщо припустити, що помилкова кваліфікація договорів як нікчемних й була допущена Банком та Фондом) не означає, що всі ризики має нести саме ФК "Інвестохіллс Веста". Адже зрозуміло, що Банк вже не зможе повернути кошти, сплачені ФК "Інвестохіллс Веста" за спірними договорами. 
42.          Посилання у постанові Верховного Суду на принцип заборони суперечливої поведінки свідчить про неправильне розуміння особливостей правовідносин, які виникають при виведенні неплатоспроможного банку з ринку. Так, у постанові Верховного Суду вказано, що при чинності договорів відступлення права вимоги від 28.08.2015, від 15.08.2016, виставлення права вимоги, які є предметом цих договорів, на продаж на відкритих торгах (аукціоні) у складі пулу активів банку та укладення договорів про відступлення права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами з відповідачами свідчить про те, що ПАТ "Банк Петрокоммерц-Україна" діяв недобросовісно та всупереч своїй попередній поведінці, що є недопустимим при здійсненні господарської діяльності. 
43.           Верховний Суд ігнорує ту обставину, що Договори відступлення були укладені у "підозрілий період", коли Банком керували його колишні органи управління, а не Фонд. Те, що суд назвав суперечливою поведінкою Банку, насправді є правомірною діяльністю Фонду (уповноваженої особи) по виявленню нікчемних правочинів Банку (які були вчинені протягом підозрілого періоду завдяки недобросовісним, збитковим для банку діям його колишнього керівництва) та ліквідації їх наслідків. Така діяльність прямо передбачена Законом "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". 
44.           Права інвесторів, які придбавають активи неплатоспроможних банків на відкритих торгах, тобто на конкурсних засадах, після проведення оцінки майна незалежним оцінювачем, відповідно до встановленої законом процедури виведення банку з ринку та під керівництвом Фонду, який виконує у такому разі функції суб`єкта владних повноважень, тобто держави, потребують захисту так само як і права кредиторів неплатоспроможного банку. 
45.          Отримання одним або декількома кредиторами неплатоспроможного банку переваг перед іншими кредиторами в задоволенні своїх вимог не відповідає принципу верховенства права, законності та справедливості. 
46.          Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність, насамперед, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Одночасно добросовісність (недобросовісність) володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання. Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки обставин добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право власності набувача майна, а також за відсутності наведення належних мотивів стосовно практики ЄСПЛ з питання втручання держави у право власності, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України. Відповідний висновок зроблено у справі постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №14/5026/1020/2011. 
47.          Як вже зазначалося позивачі у цій справі, по суті, придбали і оплатили права із кредитних і забезпечувальних договорів Банку у так званий "підозрілий період" тому на Договори відступлення поширюється презумпція сумнівності правочину. Тоді як ФК "Інвестохіллс Веста" придбала активи неплатоспроможного банку на відкритому аукціоні, після проведення незалежної оцінки, на конкурсних засадах. Ці обставини також мали би бути враховані при оцінці добросовісності набувача, визначенні балансу інтересів та пропорційності втручання суду у право власності набувача прав. 
48.          На жаль, відповідні аргументи відповідачів не знайшли відображення в постанові Верховного Суду у цій справі. 
(4) Наявність підстав для зупинення касаційного провадження  
49.          Як вже зазначалося вище, у цій справі виникли питання щодо порушення права та охоронюваного законом інтересу позивачів, які не є стороною оскаржуваних договорів, належності та ефективності обраного способу захисту. 
50.          Ухвалою колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.10.2021 на розгляд Великої Палати Верховного Суду було передано справу №910/12525/20, з метою відступлення від висновку, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі №639/4836/17, від 28.07.2021 у справі №761/33403/17 щодо відсутності правових підстав для оспорювання правочинів з реалізації майна заінтересованою особою, яка не є їх стороною.  Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що питання можливості оспорювання правочинів з реалізації майна заінтересованою особою, яка не є їх стороною, має характер виключної правової проблеми з урахуванням тієї обставини, що в господарських судах перебувають на розгляді інші схожі справи, у яких вирішується спір з ПАТ "УПБ", ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" щодо визнання недійсними відкритих торгів, протоколу електронного аукціону та договору купівлі-продажу (справи №№910/2705/20, 910/8680/20, 910/3031/20, 910/8852/20, 910/11177/20). Передача справи необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ст.655, ч.1 ст.656 ЦК з метою забезпечення вимог верховенства права, складовою якого є дотримання принципу юридичної визначеності, що обумовлює однакове застосування норми права, недопущення можливостей для її довільного трактування, ураховуючи, що юридична визначеність норми права є ключовою умовою забезпечення кожному ефективного судового захисту незалежним судом.
51.          Таким чином, у мотивувальній частині своєї ухвали колегія суддів Касаційного господарського суду послалася на низку справ, у яких виникло відповідне питання, зокрема й справу, яка переглядається (№910/8852/20). 
52.          На жаль колегія суддів при розгляді цієї справи не підтримала мою пропозицію про зупинення касаційного провадження до розгляду справи №910/12525/20 Великою Палатою Верховного Суду або про перерву у судовому засіданні до того, як стане відомий результат передачі справи на розгляд Великої Палати (прийнято до розгляду чи повернуто колегії суддів). Вважаю таке рішення помилковим. Адже забезпечення єдності судової практики є головним завданням Верховного Суду (ст.36 Закону "Про судоустрій та статус суддів"). І якщо колегії суддів відомо про наявність різної практики з застосування певних норм права та наявність невирішеної виключної правової проблеми, але справа ще не прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, то розумним та законним рішенням було б зупинення касаційного розгляду або оголошення перерви. Ухвалення Верховним Судом рішення за наявності суперечливої судової практики без передання справи на відступ від відповідного правового висновку в порядку, передбаченому ст.302 ГПК, є порушенням норм чинного процесуального законодавства. Також звертаю увагу, що 03.11.2021 (тобто вже на наступний день після ухвалення рішення у цій справі) Велика Палата Верховного Суду постановила ухвалу, якою прийняла справу №910/12525/20 до розгляду.
Висновки
53.          Вважаю, що у цій справі колегія суддів повинна була зупинити провадження до розгляду справи №910/12525/20 Великою Палатою Верховного Суду. 
54.          Щодо вирішення справи по суті вважаю, що касаційні скарги потрібно було задовольнити, рішення судів попередніх інстанцій скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (через відсутність у позивачів порушеного права та охоронюваного законом інтересу). 

Суддя                                                                                О. Кібенко